Справа № 674/1210/26 
Провадження № 2/674/1045/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді    Шафікової Ю.Е.,
за участю секретаря    Проценко Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 в інтересах, якої діє адвокат Бей Інна Олександрівна, звернулась до  суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру.
Позов мотивовано тим, що 14 червня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2025 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, 02 січня 2026 року рішення суду набрало законної сили. Під час шлюбу сторонами було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира зареєстрована за відповідачем, при оформленні договору купівлі-продажу позивачка надала згоду, щоб оформили квартиру на чоловіка. Після розлучення постало питання про поділ майна, провести такий поділ добровільному порядку відповідач не бажає, оскільки спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу за їх спільні кошти, тому позивачка вважає, що вона має право на 1/2 її частку та просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири, а 1/2 частину спірної квартири залишити відповідачу. 
Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 17 червня 2026 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.
Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилась, однак її представник адвокат Бей І.О. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності та позивачки, позовну заяву підтримує повністю та просить задовільнити з підстав викладених у ній.
Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову, розгляд справи просив проводити у його відсутності. Просив відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу.
Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та встановивши відповідні до них правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 14 червня 2014 року по 02 грудня 2025 року перебували у шлюбі, який рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 02 грудня 2025 року було розірвано, що підтверджується копією рішення суду. 
19 січня 2023 року під час перебування у шлюбі згідно договору купівлі -продажу квартири ОСОБА_2 придбав квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу жилого квартири. Право власності зареєстроване за відповідачем згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №467350824 від 10.03.2026 року.
Згоди щодо поділу спільного майна подружжя не досягнуто, тому позивачка просить суд здійснити такий поділ в судовому порядку, визнавши за кожною зі сторін право власності на частку квартири, припинивши право спільної сумісної власності.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Також, і частиною 1 ст. 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.
За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна в позасудовому порядку.
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Так, відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу набуто у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вона є спільним майном з ОСОБА_1 та підлягає поділу між ними в рівних частинах, оскільки презумпція спільності права власності подружжя на будинок не спростована.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за сторонами права власності на частку спірної квартири за кожним, суд враховує, що згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд вказав, що у разі, коли один із подружжя на підставі частини п`ятої статті 71 СК України попередньо не вніс відповідну суму на депозитний рахунок суду, а речі не можна реально поділити між сторонами відповідно до їх часток, треба визнати ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності (висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15).
Щодо позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на квартиру, суд приходить да наступних висновків.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладеного у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц слідує, що задоволення вимоги про поділ квартири як спільної сумісної власності шляхом визнання за позивачем та колишньою дружиною права власності на її частину за кожним саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Тому в судів попередніх інстанцій не було підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартири. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові (пункт 40) від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 вже виснувала, що окрема вимога припинити право спільної сумісної власності також є неефективним способом захисту.
Враховуючи, що у цій справі метою заявлених ОСОБА_1 позовних вимог є поділ спільно нажитого майна, припинення права спільної сумісної власності є неефективним, а тому у задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на залучення експертів, професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково на 50%, то з відповідача на користь позивачки, пропорційно задоволеним вимогам, підлягає стягненню половина сплаченого судового збору в розмірі 4 674,50 грн..
Разом з тим, враховуючи наведене вище, визнання ОСОБА_2 позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачці ОСОБА_1 із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 2 337, 25 грн.
Така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.
Крім того, як позивачкою заявлено вимогу про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати (в тому числі судовий збір), пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Представником позивача належними доказами підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 гривень, які були реальними та необхідними, співмірними зі складністю справи, разом з цим відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2500,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 24,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок судового збору та 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень судових витрат на професійну правничу допомогу.
Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючій за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , із державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 2337 (дві тисячі триста тридцять сім) гривень 25 (двадцять п`ять) копійок сплаченого нею згідно ID транзакції №2218131409 від 20.05.2026 року на р/р UA428999980313171206000022655, ЄДРПОУ:37971775, банк отримувача: ГУК у Хмельницькій області.
У задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 :

відповідач – ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Повний текст рішення складено 14 вересня 2026 року.

Суддя          Ю. Е. Шафікова