Справа № 214/2688/16-ц
2/214/1613/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
06 липня 2026 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого – судді Попова В.В., 
при секретарі – Собченко Н.А.,
за участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, який у подальшому уточнила та в якому просить суд встановити факт її проживання разом із відповідачем – ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року, тобто до часу реєстрації шлюбу; визнати квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю її та відповідача, як набуту під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; розподілити вказану квартиру між нею та відповідачем, визнавши за нею право власності на 3/5 частини вказаної квартири, а за відповідачем визнати право власності на 2/5 частини вказаної квартири; сплатити їй грошову компенсацію за 1/2 частину вартості від автомобіля «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 109 951 грн. 40 коп. Разом із тим, позивач просить розподілити між нею та відповідачем наступне майно наступним чином: визнати за нею право власності на: кухонну меблю (3 000 грн. 00 коп.), кондиціонер «Медиа» (2 000 грн. 00 коп.), холодильник «SHARP» (6 500 грн. 00 коп.), стіл кухонний розсувний (3 000 грн. 00 коп.), телевізор «Philips» (800 грн. 00 коп.), духову шафу «Fagor Inovation 5H-760» (5 000 грн. 00 коп.), м`який куток (700 грн. 00 коп.), витяжку (2 000 грн. 00 коп.), електроплиту (1 150 грн. 00 коп.), мікрохвильовку (1 100 грн. 00 коп.), мультиварку (1 000 грн. 00 коп.), посудомийку (900 грн. 00 коп.), соковижималку зел мер (1 000 грн. 00 коп.), шафу-тумбу (900 грн. 00 коп.), комод (1 200 грн. 00 коп.), прикроватні тумбочки (2 шт.) (1 000 грн. 00 коп.), двоспальне ліжко (1 900 грн. 00 коп.), кондиціонер «Yamaha» (2 000 грн. 00 коп.), кресло (1 500 грн. 00 коп.), монітор «Philips 234 EL» (1 500 грн. 00 коп.), комп`ютерний стіл (1 000 грн. 00 коп.), комп`ютер (2 400 грн. 00 коп.), книжкову шафу (800 грн. 00 коп.), меблі в передпокої (3 000 грн. 00 коп.), шафу-купе (3 500 грн. 00 коп.), шафу-купе з дзеркалом (3 100 грн. 00 коп.), диван «Хьюстон» (3 000 грн. 00 коп.), кондиціонер «Панасоник» (3 500 грн. 00 коп.), плазму «панасоник» (5 200 грн. 00 коп.), електрокамін (2 200 грн. 00 коп.), пилесос «Керхер» (2 600 грн. 00 коп.), пральну машинку «LG Direct Drive 6 kg» (5 000 грн. 00 коп.), мультимедійний плеер фірми асус (1 200 грн. 00 коп.) та визнати за відповідачем право власності на: плазмовий телевізор «Samsung PS 50C91HR» (15 000 грн. 00 коп.), компактну систему «JVC EX-A3» (5 500 грн. 00 коп.), стіл з кріпленням під плазмовий телевізор (2 500 грн. 00 коп.), ноутбук «ASUS версія V1R2333» (8 000 грн. 00 коп.), принтер «Canon LBP 2900» (2 500 грн. 00 коп.), порохотяг миючий (новий) «Zelmer 919.OST» (5 700 грн. 00 коп.), буфер на 630 W (2 100 грн. 00 коп.), праску «Philips» (1 300 грн. 00 коп.), фотоапарат «Nikon Coolpix AW 100 Black» (6 000 грн. 00 коп.), підсилювач «Danon AVR-1705» (5 000 грн. 00 коп.), BOX S6HD PVR (1 500 грн. 00 коп.), колонки для підлоги червоне дерево «SVEN» (3 500 грн. 00 коп.), колонки «SVEN» червоне дерево настінні (1 100 грн. 00 коп.), колонки «SVEN» (1 200 грн. 00 коп.), ICON BIT Toucan Stick G2mk2 (900 грн. 00 коп.), акваріум з тумбою під акваріум і обладнанням на 200 л. (8 000 грн. 00 коп.), соковижималку «Tefal ZN 3501» (1 600 грн. 00 коп.), ASUS O! Play (HDR-R1) W/HDMI cable (1 200 грн. 00 коп.), DENON DVD VIDEO PLAYER DVD-1720 (1 000 грн. 00 коп.), тонометр вимірювач артеріального тиску (1 000 грн. 00 коп.), столик під ноутбук (500 грн. 00 коп.), DVD рекордер «Panasonic Model №DMR-ES» (10 800 грн. 00 коп.), санки дитячі (400 грн. 00 коп.), електрохлібопічку модель OW 200 ххх «Moulinex/Tefal» (тип 5788 хх) (3 100 грн. 00 коп.), праску для волосся (1 500 грн. 00 коп.), ASUS O! Play AIR HDP-R3 (1 200 грн. 00 коп.), вантажний бокс «Thule silver» (22 000 грн. 00 коп.), дитяче автокрісло (1 500 грн. 00 коп.), багажник для авто з гладким дахом (7 000 грн. 00 коп.), велокріплення «Thule» на дах авто 2 штуки (4 000 грн. 00 коп.). Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати та витрати на правову допомогу. 
В обґрунтування позову зазначено, що у травні 2004 року позивач почала зустрічатись з відповідачем, а з 01 грудня 2004 року вони почали спільно проживати. За час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом проводили багато часу, відвідували батьків та друзів. У березні 2005 року позивач завагітніла та 24 червня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого у них народилось двоє дітей – син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 13 червня 2005 року, під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони придбали чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Зазначена квартира була придбана за кредиті кошти на ім`я відповідача, які у повному обсязі були повернуті фінансовій установі вже під час перебування сторін у шлюбі. Позивач вказує, що з нею проживають 2 малолітніх дітей, молодша дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю І групи, матеріальних коштів, які надає відповідач недостатньо для утримання, тому вона просить суд відійти від рівності часток та визнати за нею право на 3/5 частки вказаної спірної квартири, а 2/5 частки визнати за відповідачем. Крім того, перебуваючи у шлюбі, а саме 14 квітня 2008 року за спільні кошти вони з відповідачем придбали автомобіль «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , колір-чорна вишня, вартістю 132 900 грн. 00 коп., ринкова вартість якого згідно висновку судового експерта Чивчиша О.П. від 06.01.2017 року, складає 219 902 грн. 80 коп. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості від вказаного автомобіля, а саме грошові кошти у розмірі 109 951 грн. 40 коп. Також, позивач зазначає, що за час перебування у шлюбі ними були набуті за спільні кошти побутова техніка та речі, які також є об`єктами права спільної власності подружжя, свій варіант поділу яких позивач виклала у пред`явленій позовній заяві. Так, оскільки сторони не досягли згоди у вирішенні питання щодо поділу спільного майна, позивач вимушена була звернутись до суду з даною позовною заявою.
ОСОБА_2 , через свого представника, подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя, в якій просить суд розподілити спільне сумісне майно подружжя, виділивши у його власність рухоме майно, автомобіль «KIA CARENS II 2.0 EX 7P A/T», кузов № НОМЕР_1 , колір — чорна вишня, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ринкова вартість якого становить 134 290 грн. 00 коп.; розподілити спільне сумісне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_3 майно: телевізор марки «Panasonik» вартістю 20 000 грн. 00 коп.; холодильник марки «SCHARP» – 9 000 грн. 00 коп.; ?кондиціонери в кількості 3 шт. фірми «Panasonik» – 4000 грн. 00 коп., фірми «Medea» – 2 000 грн. 00 коп. та фірми «Mitsubishi» – 2 000 грн. 00 коп. на загальну суму 8 000 грн. 00 коп., пральну машину LG – 7 000 грн. 00 коп., ?пилесмок фірми «Karcher» – 4 000 грн. 00 коп., ?посудомийну машину «Ariston» – 4 000 грн. 00 коп.; екран марки «Philips» – 3 000 грн. 00 коп., ?процесор «LG» – 3 000 грн. 00 коп., ?телевізор «Philips» – 800 грн. 00 коп. з акустичною системою – 1 000 грн. 00 коп., ?вбудований електричний камін – 3 000 грн. 00 коп., ?газовий котел – 9 000 грн. 00 коп., ?мікрохвильову піч «Samsung» – 1 500 грн. 00 коп., ?мультиварку «Redmond» – 1 000 грн. 00 коп., ?духову шафу «Fagor» – 7 000 грн. 00 коп., ?витяжку на кухню «Fagor» – 2 000 грн. 00 коп., поверхню «Fagor» – 6 000 грн. 00 коп., ?кухонний гарнітур зі столом та диваном – 20 000 грн. 00 коп., ?душову кабіну – 6 000 грн. 00 коп., ?меблі для ванної кімнати – 2 500 грн. 00 коп., ?умивальник для ванної кімнати – 500 грн. 00 коп., джакузі – 15 000 грн. 00 коп., ?умивальник для туалету – 500 грн. 00 коп., ?два туалети вартістю по 1 000 грн. 00 коп. кожен, а загальною вартістю 2 000 грн. 00 коп., ?шафу для вітальні «БРВ» – 6 000 грн. 00 коп., ?шафу купе для холу – 6 000 грн. 00 коп., ?меблі для спальні ліжко, прикроватні тумби, шафу купе, комод загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп., ?меблі для дитячої кімнати двоповерхове ліжко, комод, письмовий стіл, два стільця, шафу, загальною вартістю 10 000 грн. 00 коп., ?стіл для комп`ютера з шафою для книг – 2 000 грн. 00 коп., ?м`який куточок персикового кольору диван і два крісла – 9 000 грн. 00 коп., дитячий диван синього кольору – 1 500 грн. 00 коп., ?електричний чайник фірми «BOSCH» – 600 грн. 00 коп., ?мультимедійний плеер фірми «Asus» – 1 200 грн. 00 коп., ?соковижималку фірми «Zelmer» – 1 500 грн. 00 коп., а всього майна на загальну суму в розмірі 165 600 грн. 00 коп. Разом із тим, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь витрати на правову допомогу. 
В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що вимоги про встановлення факту проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року є безпідставними, адже до 19 травня 2005 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 . Після розірвання шлюбу між останніми, майно набуте за їх спільного проживання, залишилось у користуванні ОСОБА_7 , а, відповідно, грошові кошти отримані від ведення підприємницької діяльності, сторони вирішили, що розділяти не будуть, щоб відповідач мав можливість придбати квартиру для окремого проживання. 13 червня 2005 року ОСОБА_2 , не перебуваючи у шлюбі, придбав за свої особисті кошти нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 . Разом із тим зазначено, що 28 вересня 2016 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №214/3986/16-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано та зазначено, що майнового спору між сторонами немає.
Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат Тімофєєв А.С. у судовому засіданні позовні вимоги за позовом ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просив задовольнити та зазначав, що такі підтверджуються матеріалами справи та показаннями свідків. 
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні просив у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити. 
Разом із тим, у наданому ОСОБА_2 відзиві на уточнену позовну заяву висловлено заперечення аналогічні змісту зустрічної позовної заяви.
Крім того зазначено, що ОСОБА_2 не заперечує щодо придбання у період шлюбу та поділу рухомого майна, а саме: автомобіля марки «KIA CARENS II 2.0 EX 7P A/T», кузов № НОМЕР_1 , колір — чорна вишня, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ринкова вартість якого згідно видаткової накладної №0155 від 14.04.2008 року, наданої позивачем за первісним позовом, становить 134 290 грн. 00 коп.; ?телевізора марки «Panasonik» вартістю 20 000 грн. 00 коп.; холодильника марки «SCHARP» – 9 000 грн. 00 коп.; ?кондиціонерів у кількості 3 шт. вартістю - фірми «Panasonik» – 4000 грн. 00 коп., фірми «Medea» – 2 000 грн. 00 коп. та фірми «Mitsubishi» – 2 000 грн. 00 коп. на загальну суму 8 000 грн. 00 коп.; пральної машини «LG» – 7 000 грн. 00 коп.; ?пилесмоку фірми «Karcher» – 4 000 грн. 00 коп.; ?посудомийної машини «Ariston» – 4 000 грн. 00 коп.; екрану марки «Philips» – 3 000 грн. 00 коп.; ?процесора «LG» – 3 000 грн. 00 коп.; ?телевізора «Philips» – 800 грн. 00 коп. з акустичною системою – 1 000 грн. 00 коп.; ?вбудованого електричного каміну – 3 000 грн. 00 коп.; ?газового котла – 9 000 грн. 00 коп.; ?мікрохвильової пічі «Samsung» – 1 500 грн. 00 коп.; ?мультиварки «Redmond» – 1 000 грн. 00 коп.; ?духової шафи «Fagor» – 7 000 грн. 00 коп.; ?витяжки на кухню «Fagor» – 2 000 грн. 00 коп.; поверхні «Fagor» – 6 000 грн. 00 коп.; ?кухонного гарнітуру зі столом та диваном – 20 000 грн. 00 коп.; ?душової кабіни – 6 000 грн. 00 коп.; ?меблів для ванної кімнати – 2 500 грн. 00 коп.; ?умивальника для ванної кімнати – 500 грн. 00 коп.; джакузі – 15 000 грн. 00 коп.; ?умивальника для туалету – 500 грн. 00 коп.; ?двох туалетів вартістю по 1 000 грн. 00 коп. кожен, всього загальною вартістю 2 000 грн. 00 коп.; ?шафи для вітальні «БРВ» – 6 000 грн. 00 коп.; ?шафи купе для холу – 6 000 грн. 00 коп.; ?меблів для спальні ліжка, прикроватних тумб, шафи купе, комоду загальною вартістю 9 000 грн. 00 коп.; ?меблів для дитячої кімнати двоповерхового ліжка, комода, письмового столу, двох стільців, шафи, загальною вартістю 10 000 грн. 00 коп.; ?стола для комп`ютера з шафою для книг – 2 000 грн. 00 коп.; ?м`якого куточка персикового кольору диван і два крісла – 9 000 грн. 00 коп.; дитячого дивана синього кольору – 1 500 грн. 00 коп.; ?електричного чайника фірми «BOSCH» – 600 грн. 00 коп.; ?мультимедійного плеера фірми «Asus» – 1 200 грн. 00 коп.; ?соковижималки фірми «Zelmer» – 1 500 грн. 00 коп. Всього на загальну суму в розмірі 165 600 грн. 00 коп. 
Разом з тим, відповідач звертає увагу, що сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості від автомобіля у розмірі 109 951 грн. 40 коп. він не має можливості, у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем. За таких обставин просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_3 – це її старша дочка, а відповідач ОСОБА_2 – це її колишній зять, який з весни 2004 року почав зустрічатись з її дочкою ОСОБА_3 , а 01 грудня 2004 року остання зібрала свої речі та почала проживати з ОСОБА_2 у квартирі його тітки по АДРЕСА_3 до жовтня чи грудня 2005 року. В цей період, тобто у 2005 році, її дочка - позивач за первісним позовом у цій справі - народила від відповідача сина ОСОБА_5 , потім ОСОБА_3 та ОСОБА_2 купили квартиру АДРЕСА_2 , зробили там ремонт та почали там проживати приблизно 10 років, тоді позивач знову народила дитину - дочку ОСОБА_6 . Розлучились ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у 2015 році. Зазначила, що на купівлю спірної квартири сторони брали кредит, гроші давала вона - свідок у цій справі та її свекруха (мати чоловіка свідка), а саме свідок - у розмірі 2 000 дол. США та свекруха – 3 000 дол. США, однак це вони не документували. Гроші свідок особисто передала своїй дочці – позивачу за первісним позовом у цій справі. Грошові кошти вони давали до купівлі спірної квартири. Також свідок зазначила, що у червні 2005 року сторони у справі зареєстрували шлюб, квартиру АДРЕСА_2 купували за місяць до укладення шлюбу, що до укладання шлюбу сторони жили однією сім`єю, вели спільне господарство, її дочка ОСОБА_3 працювала оператором на заправці, а у ОСОБА_2 було СТО, що до укладення шлюбу, у 2004 році, сторони відпочивали разом на морі.
Свідок ОСОБА_9 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_3 – це її старша сестра, а відповідач ОСОБА_2 – це колишній чоловік її сестри, що сторони у цій справі почали зустрічатись навесні 2004 року, а в грудні 2004 року вони з`їхались разом та почали проживати у квартирі по АДРЕСА_3 , номера квартири свідок не пам`ятає. Зазначила, що сторони у справі проживали разом як сім`я, разом вели спільне господарство, свідок бувала у них у гостях та все це бачила. У червні 2005 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Також, у червні 2005 року, до одруження, сторони придбали квартиру АДРЕСА_2 , у кредит, свідок зі слів позивача, ОСОБА_8 та бабусі знає, що частину грошей давали позивачу мама та бабуся, загальною сумою 5 000 дол. США. Сторони робили там ремонт, свідок та її мати особисто допомагали його робити. До укладання шлюбу сторони жили однією сім`є, разом відпочивали, ходили у гості. Свідок знає, що спірна квартира коштувала десь 16 000 грн. 00 коп. та стверджувала, що до укладення шлюбу сторони проживали однією сім`єю. 
Свідок ОСОБА_10 будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що вона зі своїм чоловіком ОСОБА_11 , який є рідним братом відповідача ОСОБА_2 , вирішили придбати квартиру, проте у них не було грошових коштів на купівлю та вони звернулись до відповідача ОСОБА_2 , щоб він на себе оформив кредит на придбання квартири для них. ОСОБА_2 погодився та оформив на себе кредит для придбання квартири АДРЕСА_4 . Свідок та її чоловік ОСОБА_12 у вказаній квартирі робили ремонт, а потім у 2005 році останній помер, свідок продала квартиру та повернула відповідачу борг. 
Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаною у судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 – це її колишній чоловік, з яким вона проживала з 1990 року, шлюб уклали у 1995 році, який потім розірвали у травні 2005 року, що до самого розірвання шлюбу вони проживали разом і вели спільне господарство, потім свідок дізналась, що у відповідача є інша дівчина, яка від нього завагітніла. Під час шлюбу вони разом купили квартиру АДРЕСА_5 . Свідок стверджує, що вони разом працювали, у них були спільні кошти та вони домовились, щоб не ділити вказану квартиру, відповідач забирає частину спільно нажитих грошових коштів, а вказана квартира залишилась у користуванні свідка. Скільки було коштів свідок не пам`ятає, вона знає тільки, що частина коштів, що узяв відповідач дозволила йому купити квартиру. Зазначила, що ОСОБА_2 пішов від неї одразу після розірвання шлюбу.
Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, 24 червня 2005 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_14 , про що Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного сану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області було складено актовий запис №308. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_15 ». 
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 03.11.2005 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 05.12.2006 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_6 , батьками якої зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Відповідно до Довідки №20, виданої Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою, ОСОБА_2 (власник), ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 – з 13 вересня 2005 року, ОСОБА_3 – з 26 вересня 2006 року, ОСОБА_5 – з 26 вересня 2006 року та ОСОБА_6 – з 21 грудня 2006 року. 
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 13.06.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №4019, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І., зазначена вище квартира АДРЕСА_2 , була придбана покупцем ОСОБА_2 у продавців ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . 
Згідно п. 2.1 та п. 2.2 вказаного Договору, продаж квартири за домовленістю сторін вчинявся за 68 243 грн. 00 коп., які отримані продавцями від покупця під час оформлення цього договору в рівних частках кожним. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.
Інших застережень стосовно походження коштів, за які була придбана зазначена квартира (за сімейні кошти ОСОБА_2 або за згодою дружини тощо) зміст зазначеного договору не містить.
Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.07.2005 року, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №4019, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Літвіновою І.І.
Згідно Висновку експерта з питань будівельно-технічної експертизи №1-17, складеного 09 січня 2017 року у виконання ухвали суду про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 84,7 м2, житловою площею 42,0 м2, визначена по порівняльному підходу на дату оцінки 09 січня 2017 року та складає 639 504 грн. 00 коп. у тому числі ПДВ.
Відповідно до Видаткової накладної №0155 від 14.04.2008 року, ОСОБА_2 придбав у власність автомобіль марки «KIA CARENS II 2.0 EX 7P A/T», кузов № НОМЕР_1 , вартість якого становила 110 750 грн. 00 коп., а з встановленням паркувального радару – 134 290 грн. 00 коп. 
Згідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 12.04.2008 року, ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «KIA CARENS», р/н НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 .
Згідно Висновку експерта №Д8/01/17 про оцінку транспортного засобу від 10.01.2017 року, наданого судовим експертом-автотоварознавцем Чивчишем О.П. у виконання ухвали суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля «KIA CARENS», р/н НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , на дату проведення оцінки складає 219 902 грн. 80 коп.
Відповідно до відповіді АТ «Укрексімбанк» за вих. №057-09-00/96-БТ від 25.09.2017 року, на ім`я ОСОБА_2 за період з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року включно не було відкритих депозитних вкладів.
Відповідно до відповіді АТ «Укрексімбанк» за вих. №0501301/3257-21 від 27.01.2021 року, за період з початку 2004 року по теперішній час ОСОБА_2 уклав з банком 16 депозитних договорів. 
На витребувану інформацію судом АТ КБ «ПриватБанк» надав виписки за період з 29 грудня 2004 року по 29 січня 2021 року по депозитним рахункам ОСОБА_2 .
Згідно до відповіді АТ «Укрсиббанк» за вих. №55-4/21-5 від 25.02.2021 року, у ОСОБА_2 були депозитні вклади у 2009, 2011 та 2014 роках. Також зазначено, що документи за кредитним договором від 13.06.2005 року знищені у зв`язку з закінченням строку зберігання, кредит погашений до 2007 року.
Отже, розглядаючи пред`явлені позовні вимоги суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 
Відповідно до п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. 
Суд зазначає, що презумпція спільної власності подружжя може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. 
Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Як передбачено ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Так, позивач за первісним позовом ОСОБА_3 , звертаючись до суду вказує, що за час її проживання з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року (до реєстрації шлюбу) та за час проживання у зареєстрованому шлюбі, тобто у період з 24 червня 2005 року по 28 вересня 2016 року, вони за сумісні кошти придбали наступне майно: 
-квартиру АДРЕСА_2 ;
-транспортний засіб «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;
-рухоме майно побутового характеру, перелічене нею в її позовній заяві та зазначене судом вище.
Отже, розглядаючи пред`явлені ОСОБА_3 позовні вимоги про встановлення факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року (до реєстрації шлюбу), суд зазначає наступне.
Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України.
Нормами ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до п. 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кіган проти Ірландії» №16969/90 від 26.05.1994 року «…поняття «сім`я» не обмежується виключно відносинами, заснованими на шлюбі і може включати інші de factо «сімейні узи», коли сторони живуть спільно поза шлюбом…».
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно відповідно до ст. 74 СК України. 
В силу ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Таким чином, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
У постанові від 03.07.2019 року по справі №554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (ст.ст. 3, 74 СК України).
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.
При цьому, має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №127/11013/17, від 27.03.2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17.04.2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15.08.2019 року у справі №588/350/15, від 23.09.2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 18.12.2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 09.11.2020 року у справі №757/8786/15-ц, від 31.08.2022 року у справі №712/11298/20, від 29.11. 2023 року у справі №756/3889/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. 
Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15.07.2020 року по справі №524/10054/16.
У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанови Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16-ц, від 23.09.2021 року у справі №204/6931/20).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання позивачем коштів на рахунок відповідача, також самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 15.08.2019 року у справі №588/350/15-ц.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 року у справі №441/1811/20.
Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.
Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, із досліджених судом матеріалів справи убачається, що у зазначений у позовній заяві період (з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року) між сторонами існували та підтримувались певні романтичні стосунки, однак доказів, які б свідчили про їх спільне проживання у цей період, ведення спільного господарства, утримання житла, наявність спільного бюджету, взаємного піклування чи виконання обов`язків, притаманних подружжю, до суду не надано.
Надані на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01 грудня 2004 року по 23 червня 2005 року (до реєстрації шлюбу) спільні фотографії, суд не приймає до уваги як докази, оскільки такі не підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, позаяк встановлюють лише факт їхнього знайомства, спільного відпочинку та проведення часу.
До показань допитаних у судовому засіданні свідків суд також ставиться критично, оскільки такі надані зацікавленими особами, є суперечливими і незмістовними, позаяк деякі обставини вони знають зі слів сторін у цій справі, а також інформацію про обставини особистого життя сторін отримували під час спільних відпочинків та спілкування, а тому не можуть беззаперечно підтвердити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Доводи щодо того, що зазначена квартира була придбана за кредиті кошти, які у повному обсязі були повернуті вже під час перебування сторін у шлюбі також не знайшли свого беззаперечного підтвердження як матеріалами справи, в яких відсутні відомості щодо укладення кредитного договору саме для купівлі спірної квартири, квитанцій щодо сплати грошових коштів у погашення такого кредиту тощо, так і показаннями свідків, які як зазначалось вище є суперечливими, позаяк матір позивача – ОСОБА_8 поясняла, що грошові кошти на купівлю спірної квартири давала вона та її свекруха, сестра позивача – ОСОБА_9 відомості стосовно походження грошових коштів та купівлю спірної квартири знає лише зі слів, свідок ОСОБА_10 поясняла, що кредит отримувався ОСОБА_2 для купівлі квартири для неї та її чоловіка – брата ОСОБА_2 . 
Таким чином, позивачем не надано до суду будь-яких належних доказів, документів тощо, які посвідчують спільне проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, доведення факту ведення ними спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а відтак підстав вважати, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю немає.
Більш того суд зазначає, що відповідно до ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.
Виходячи з наведеного, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу виникає лише після припинення попереднього шлюбу. Тобто, право на встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у випадку, якщо один з них перебував у зареєстрованому шлюбі, не можливе, оскільки це суперечить вимогам ст. 25 СК України та порушує презумпцію одношлюбності.
Таким чином, факт спільного проживання чоловіка і жінки як сім`ї без офіційної реєстрації шлюбу не може бути встановлений на той період, коли чоловік або жінка перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими.
Отже, винесення судом рішення про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, за умови, що обидва або один з них перебували в офіційному шлюбі з іншими особами, призведе до порушення принципу одношлюбності, передбаченого ст. 25 СК України.
Аналіз ст. 25 та ст. 74 СК України вказує на те, що обов`язковою передумовою для застосування положення ст. 74 СК України є, серед іншого, підтвердження того, що особа не перебуває в жодному іншому шлюбі (постанова Верховного Суду від 22.04.2022 року у справі №523/6717/15-ц).
Так, судом установлено та не заперечується сторонами той факт, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а саме ОСОБА_20 , яка була допитана у судовому засіданні в якості свідка та, яка також підтвердила цей факт, шлюб між якими було розірвано 19 травня 2005 року, що є самостійною підставою, що виключає можливість встановлення факту спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Таким чином, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні й підстави, передбачені ст. 74 СК України, вважати спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам у цій справі, як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.
Окрім того, зі змісту пред`явлених ОСОБА_3 позовних вимог убачається, що її метою є також поділ спільного сумісного майна подружжя, яким серед іншого, зокрема, є неподільна річ – автомобіль «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки якого позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.
Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
За змістом ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Так, автомобіль є неподільною річчю і не може бути поділений в натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення.
З огляду на викладене, вимоги про стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації вартості частки вказаного автомобіля слід розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності, тобто позивач фактично надає згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за частку у праві спільної сумісної власності у виді вказаного автомобіля від відповідача.
У постанові від 08.02.2022 року по справі №209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.
Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
Факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому розглядаючи пред`явлені позовні вимоги, суд приймає до уваги те, що відповідач за первісним позовом у відзиві на позовну заяву та у поданій ним зустрічній позовній заяві визнає той факт, що транспортний засіб «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , був придбаний ним та ОСОБА_3 у період їх зареєстрованого шлюбу. 
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, оскільки спірний автомобіль був набутий сторонами за час шлюбу, а відтак є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними в рівних частках зі стягненням з відповідача на користь позивача за первісним позовом компенсації замість частки позивача, враховуючи при цьому, що спірний автомобіль залишився у користуванні відповідача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 30 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Як убачається з матеріалів справи, згідно Висновку експерта №Д8/01/17 про оцінку транспортного засобу від 10.01.2017 року, наданого у виконання ухвали суду про призначення судової автотоварознавчої експертизи, встановлено, що ринкова вартість автомобіля «KIA CARENS», р/н НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер VIN НОМЕР_1 , на дату проведення оцінки складає 219 902 грн. 80 коп.
Зазначена вартість стороною відповідача не спростована, інших доказів суду не надано, клопотання про призначення повторної судової експертизи сторонами не заявлялось, а тому суд погоджується з визначеною у вказаному висновку ринковою вартістю спірного автомобіля та вважає, що з відповідача на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню 1/2 частина вартості вказаного автомобіля у розмірі 109 951 грн. 40 коп.
Окрім того, сторонами у справі у пред`явлених ними позовних вимогах ставилось питання щодо поділу майна побутового характеру, перелік якого судом був викладений вище та стосовно якого суд зазначає, що перелічені сторонами у їх позовних заявах речі, які вони мають намір поділити, є речами побутового вжитку, а тому внаслідок користування ними вони втрачають свої властивості та вартість, однак як позивачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження дійсної вартості спірного вказаного майна на час розгляду справи, доказів того, яким чином ними була визначена вартість такого майна, при тому, що вартість одного і того ж майна у первісній позовній заяві та у зустрічній позовній заяві різниться, жодних клопотань про призначення товарознавчих експертиз до суду також не надходило, а відтак суд не може визначити фактичну вартість речей, які сторони мають намір поділити, станом на час розгляду справи.
Більш того, суд зауважує, що більша частина долучених до матеріалів справи товарних чеків не містить жодної інформації про особу покупця та матеріали справи при цьому також не містять жодних належних та допустимих доказів у підтвердження того, що зазначене у позовній заяві спірне майно фактично наявне станом на час звернення до суду з даним позовом та на час розгляду справи.
Таким чином, за таких обставин суд позбавлений можливості самостійно та достовірно визначити точний перелік майна, яке підлягає розподілу між сторонами, його належність до спільної сумісної власності позивача та відповідача, його фактичну наявність на час розгляду справи, а також визначити його грошову оцінку з метою дотримання принципу рівності часток сторін у спільному майні.
Отже, зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги за первісною позовною заявою підлягають задоволенню частково, а саме шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації 1/2 частки вартості спірного автомобіля, а у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.
При цьому, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 956 грн. 95 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 74 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за первісною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля «KIA CARENS II 2,0 EX 7P A/T», ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 109 951 грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 956 грн. 95 коп.
У задоволені решти позовних вимог відмовити. 
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.

Повне рішення складено 16 липня 2026 року.