ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 200/443/24
адміністративне провадження № К/990/31831/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Соколова В.М.,  Загороднюка А.Г., 
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 200/443/24,
за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити дії, порушеної 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Євгенія Станіславівна,
на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року, ухвалену в складі колегії суддів: головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У січні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач) у якому просив:
1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») у розмірі 101 216, 64 грн;
1.2. зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 101 216,64 грн з урахуванням раніше нарахованої та виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, у розмірі 96 896,42 грн;
1.3. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96 896,42 грн, компенсації втрати частини доходів за період з 01.09.2021 по 25.12.2023 у розмірі 36 029,72 грн;
1.4. зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01.09.2021 по 25.12.2023 у розмірі 36029,72 грн у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96 896,42 грн;
1.5. визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку у розмірі 158654,47 грн за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за час затримки з 20.08.2021 по 25.12.2023 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96 896,42 грн;
1.6. зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 158 654,47 грн за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за час затримки з 20.08.2021 по 25.12.2023 виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96 896,42 грн;
1.7. стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 177 943,68 грн.
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що у період з 16.08.2018 по 19.08.2021 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей же період позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.
2.1. Судовим рішенням у справі № 200/12560/21 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 16.08.2018 по 30.09.2020 з застосуванням місяця для обчислення базового місяця для обчислення споживчих цін березень 2018 року, з 01.10.2020 по 19.08.2021 жовтень 2020 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 1.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078) та виплатити її недоотриману частину за виключенням виплаченої частини індексації. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії із зарахуванням до вислуги років для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільгового стажу відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 № 393.
2.2. 25.12.2023 на виконання судового рішення відповідач виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 95 442,98 грн.
2.3. Не погодившись із розрахунком розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Установлені судами фактичні обставини справи
3.  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 31.03.2016.
3.1. У період з 16.08.2018 по 19.08.2021 ОСОБА_1 перебував на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою від 13.08.2021 № 179.
3.2. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.08.2021 № 167 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та знято з всіх видів забезпечення.
3.3. Відповідно до довідки-розрахунку виплат ОСОБА_1 при звільненні виплачено грошове забезпечення у розмірі 6869,61 грн, індексація грошового забезпечення - 330,99 грн, компенсація відпустки УБД за 2018-2021 роки - 20 922,12 грн, винагороду за безпосередню участь в ООС за серпень 2021 року - 3145,16 грн, винагороду за створення безпечних умов за серпень 2021 року - 3145,16 грн. Разом перераховано на картковий рахунок 33 265,39 грн.
3.4. Згідно з відомостями довідки-розрахунку виплат ОСОБА_1 від 29.09.2021 № 237 розмір індексації грошового забезпечення за липень 2021 року складав 540,03 грн.
3.5. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.11.2022 у справі № 200/12560/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2023, зокрема:
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 16.08.2018 по 30.09.2020 з застосуванням місяця для обчислення базового місяця для обчислення споживчих цін березень 2018 року, з 01.10.2020 по 19.08.2021 жовтень 2020 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 та виплатити її недоотриману частину за виключенням виплаченої частини індексації;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно під час проходження військової служби.
3.6. 25.12.2023 на виконання судового рішення ОСОБА_1 на банківський рахунок надійшла одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 95 442,98 грн.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
4. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024 позов задоволено частково:
4.1. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 101216,64 грн.
4.2. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 4 320,22 грн.
4.3. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 01.09.2021 по 25.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96896,42 грн.
4.4. Зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 01.09.2021 по 25.12.2023 у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у розмірі 96896,42 грн.
4.5. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у розмірі 177943,68 грн.
4.6. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.
5. Задовольняючи частково позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, а також при нарахуванні та виплаті допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги та компенсації за невикористані дні основної і додаткової відпустки учасника бойових дій.
5.1. Щодо виплати компенсації втрати частини доходів суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з її виплати виникає у випадку порушення строків виплати доходів та виплати нарахованих доходів.
5.2. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд першої інстанції врахував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, та вказав, що період з 20.08.2021 до 18.07.2022 регулюється редакцією статті 117 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. У разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати до цього періоду суд може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Період з 19.07.2022 до 25.12.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями без застосування принципу співмірності. 
5.3. Враховуючи вищевказані висновки Верховного Суду, суд першої інстанції погодився із розрахованою позивачем у позовній заяві сумою середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні 177 943,68 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на його користь.
6. Перший апеляційний адміністративний суд постановою від 15.07.2024 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 200/443/24 скасував в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 101 216,64 грн; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме 16 років, відповідно до абзацу 1 частини другої статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 4320,22 грн.
6.1. В задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 Перший апеляційний адміністративний суд відмовив.
6.2. Суд апеляційної інстанції постановив в абзаці шостому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 200/443/24 слова і цифри «у розмірі 177 943,68 грн» замінити словами та цифрами «у розмірі 83 467,20 грн».
6.3. В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 200/443/24 залишив без змін.
7. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач правомірно здійснив обрахунок одноразової грошової допомоги позивачу при звільненні з військової служби у розмірі 95 442,98 грн без урахування індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду у справі № 200/12560/21, тому підстав для задоволення в цій частині позовних вимог немає.
8. Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, суд апеляційної інстанції визначив, що обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 20.08.2021 (з дня, наступного за датою звільнення) по 25.12.2023 (день остаточного розрахунку при звільненні на виконання рішення суду у справі № 200/12560/21), який умовно варто поділити на дві частино до 19.07.2022 та після.
9. Період затримки розрахунку з позивачем з 20.08.2021 по 19.07.2022 складає 334 календарних днів. Апеляційний суд урахував, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 233 від 29.09.2021 середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 397,12 грн (24 224,11 грн: 61 календарний день).
10. Отже 397,12 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення позивача) 334 дні = 132 638,08 грн. 
11. При звільненні відповідач повинен був виплатити позивачу 130 161,81 грн (33 265,39 грн + 96 896,42 грн), отже частка невиплачених позивачу при звільненні сум становить 74,4% (96 896,42 грн х 100% : 130 161,81 грн).
12. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 132 638,08 грн, отже 74,4% від цієї суми становить 98 682,73 грн.
13. Таким чином, за висновками суду апеляційної інстанції, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.08.2021 по 19.07.2022, з урахуванням пропорційного розрахунку становить 98 682,73 грн.
14. Крім того апеляційний суд дійшов висновку, що виплата середнього заробітку позивачу за час затримки розрахунку в сумі 98 682,73 грн є явно неспівмірною та непропорційною зі встановленим розміром заборгованості відповідача з виплати належних позивачу при звільнення сум, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача. За таких обставин, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, апеляційний суд зменшив розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 20.08.2021 по 19.07.2022 до 10 000 грн.
15. Щодо періоду з 20.07.2022 по 25.12.2023, який обмежено шістьма місяцями, суд апеляційної інстанції визначив, що розмір середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку становить: 397,12 грн · 185 днів = 73 467,20 грн.
16. Таким чином апеляційний суд виснував, що на користь позивача підлягає стягненню середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні (з 20.08.2021 по 19.07.2022 та з 20.07.2022 по 20.01.2023) в загальній сумі 83 467,20 грн (10 000 грн + 73 467,20 грн).
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
17. До Верховного Суду (далі - Суд) надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Є.С., на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2024 у справі № 200/443/24, у якій скаржник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024.
18. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі № 200/443/24 позивач визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 щодо урахування приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 та необхідності встановлення на їх виконання розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат; частки коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частки коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також зазначає, що належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. 
19. Скаржник наводив доводи про те, що до розрахунку розміру середнього заробітку позивача за два попередні місяці перед звільненням до грошового забезпечення належить додати індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим вважає неправильним проведений судом апеляційної інстанції розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. 
20. Автор скарги наголошує, що встановлення розміру середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, загального розміру належних позивачеві при звільненні виплат, частки коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, частки коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат, і є застосуванням принципу співмірності. Тому, за доводами позивача, суд апеляційної інстанції безпідставно зменшив розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 20.08.2021 по 19.07.2022 до 10 000 грн.
21. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Єресько Л.О., суддям Губській О.А., Соколову В.М.
22. Суд ухвалою від 03.09.2024 касаційну скаргу залишив без руху, а ухвалою від 01.10.2024 відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою ОСОБА_1 .
23. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просив залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.
24. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Губської О.А., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справ, на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 06.05.2025 № 405/0/78-25, здійснено за допомогою автоматизованої системи документообігу суду заміну судді Губської О.А. на суддю Загороднюка А.Г. 
25. Ухвалою Суду від 19.08.2026 закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
Позиція Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
26. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Водночас згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
28. Спір цій справі виник у зв`язку із незгодою із розміром виплаченої позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, невиплатою компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки за час затримки розрахунку при звільненні.
29. На стадії касаційного оскарження ОСОБА_1 наводить доводи щодо незгоди із обрахунком судом апеляційної інстанції середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без урахування індексації грошового забезпечення та щодо безпідставного зменшення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 20.08.2021 по 19.07.2022 до 10 000 грн.
30. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
31. Статтею 47 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
32. За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
33. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.
34. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
35. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
36. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, статтю 117 КЗпП України викладено в такій редакції:
37. «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
38. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».
39. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.995 № 100 (далі - Порядок № 100).
40. Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
41. Відповідно до пунктів 2, 8 Порядку № 100, середній заробіток за час вимушеного прогулу / затримки розрахунку визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість днів вимушеного прогулу / затримки розрахунку. Водночас середньоденна заробітна плата є часткою розміру заробітної плати (грошового забезпечення) за останні два місяці перед звільненням та кількості відпрацьованих днів у такому періоді (кількості календарних днів, за які нараховувалася заробітна плата).
42. За умовами пункту 3 Порядку № 100 для обчислення середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, за виключенням визначених у пункті 4 Порядку № 100, який не містить застережень щодо неможливості врахування сум індексації, у тому числі виплачених на підставі рішення суду.
43. У Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, зокрема, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
44. Отож індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення військовослужбовців і, як одна з основних державних гарантій щодо оплати їхньої праці (служби), підлягає обов`язковому включенню до сум заробітної плати, з якої обчислюється середньоденна заробітна плата для цілей нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку.
45. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22.05.2025 у справі № 420/18799/24
46. Повертаючись до обставин цієї справи, Суд зазначає, що, як указав суд першої інстанції та убачається із матеріалів справи, згідно з копією наданої відповідачем довідки нарахованої та виплаченої суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 16.08.2018 по 19.08.2021 розмір індексації грошового забезпечення позивача за червень та липень 2021 року становить 415,41 грн та 540,03 грн відповідно (а.с. 27).
47. Між тим, обраховуючи середньоденну заробітну плата для цілей нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції указав, що відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № 233 від 29.09.2021 середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 397,12 грн (24 224,11 грн: 61 календарний день), не встановивши, чи входить до складу грошового забезпечення за останні два повних календарних місяці служби (червень та липень 2021 року), нарахована та виплачена позивачу індексація грошового забезпечення у вказані місяці служби.
48. Крім того варто зауважити, що згідно з пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
49. Нормами абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
50. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).
51. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 3 пункт 8 Порядку № 100).
52. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28.01.2021 у справі № 580/2427/19, погодившись із судом апеляційної інстанції про наявності підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, а не календарних днів (п. 52).
53. Проте суд апеляційної інстанції не з`ясовував розміру індексації грошового забезпечення нарахованого та виплаченого позивачу у розрізі двох місяців, що передували місяцю звільнення для цілей включення суми індексації грошового забезпечення до складу заробітної плати позивача за червень і липень 2021 року, з якої обчислюється середньоденна заробітна плата для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку та не урахував викладений вище порядок обчислення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні.
54. Водночас за позицією автора касаційної скарги суд апеляційної інстанції, зокрема, мав урахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23 щодо урахування приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із застосуванням принципу співмірності та щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив. 
55. За змістом частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
56. Отже, після подання касаційної скарги в цій справі, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 (провадження № 14-85цс25) вирішила виключну правову проблему щодо тлумачення та застосування положень статті 117 КЗпП України у редакції, яка набрала чинності 19.07.2022. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 про те, що з прийняттям Закону № 2352-IX законодавець, обмеживши строк нарахування шістьма місяцями, фактично на нормативному рівні усунув обставини, які призводили до порушення критеріїв співмірності,
57. Вказаний висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, містився зокрема й у постанові Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, зазначеній позивачем у касаційній скарзі в аспекті обрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та застосування принципу співмірності.
58. Так, переглядаючи справу № 489/6074/23, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, нагадала, що у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-323цс19) розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).
59. Ключовий висновок Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом № 2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.
60. З огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови у справі № 761/9584/15-ц дійшла висновку, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України».
61. При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від попередньої практики Верховного Суду України (постанова від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16), яка пов`язувала можливість зменшення з формальними критеріями, такими як наявність спору чи часткове задоволення позову. Натомість Велика Палата сформулювала нові змістові критерії, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування (пункт 91 постанови):
розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
62. Ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.
63. Законом № 2352-IX статтю 117 КЗпП України викладено в новій редакції. Ключовою новелою стало доповнення частини першої словами «...але не більш як за шість місяців».
64. Отже, частина перша статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».
65. Зі змісту наведеної норми Велика Палата Верховного Суду виснувала, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу.
66. Водночас установлення максимального і преклюзивного строку для нарахування середнього заробітку не слід тлумачити як відмову від застосування принципу пропорційності при визначенні остаточного розміру стягнення.
67. Законодавче рішення усуває ризик «нескінченної» відповідальності в часі, проте не вирішує проблему можливої неспівмірності суми компенсації та розміру основного боргу, яка може виникати і в межах установленого шестимісячного строку. Законодавець установив максимальний поріг відповідальності, однак не визначив, що сума компенсації має бути безумовно стягнута незалежно від обставин.
68. За позицією Великої Палати Верховного Суду, поняття «обмеження максимального строку» та «досягнення співмірності» не можна ототожнювати.
69. Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою Верховного Суду. Суд при вирішенні подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.
70. Велика Палата Верховного Суду повторила, що Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за статтею 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як-то розумності, справедливості та пропорційності варто застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.
71. Статтю 117 КЗпП України необхідно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності.
72. У підсумку, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22, та сформулювала такий правовий висновок:
«Обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до статті 117 КЗпП України Законом № 2352-IX, установлює максимальну межу відповідальності роботодавця. Ця законодавча межа не нівелює фундаментальних принципів розумності, справедливості та пропорційності, а також не змінює компенсаційного характеру відповідної виплати.
Розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19.07.2022, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців».
73. В аспекті питання обчислення розміру належної до відшкодування суми, варто зазначити, що застосовуючи критерії, наведені у згаданій Великою Палатою у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 визначив формулу, яку необхідно застосовувати для обчислення частки середнього заробітку, яка підлягає стягненню у випадку зменшення його розміру.
74. Зокрема, у пунктах 58-60 згаданої постанови Верховний Суд зазначив, що статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
75. Лінгвістичне тлумачення тексту цієї норми дає підстави для суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.
76. Суд зазначив, що аналіз такого правового врегулювання дає йому змогу зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.
77. Варто зазначити, що обчислення середнього заробітку має відповідати висновкам, викладеним у вже згаданій постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, яка є орієнтиром для адміністративних судів у питанні розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку у відносинах, пов`язаних з проходженням публічної служби.
78. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 30.10.2025 у справі № 420/2649/24, від 17.03.2026 у справі № 580/9134/23 та інших.
79. Отже, Верховний Суд у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 зауважив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).
79.1. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).
79.2. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке Верховний Суд у справі № 480/3105/19, з урахуванням зазначеного вище пункту 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, урахував, що загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 303772,85 грн, з яких: грошове забезпечення 246115,38 грн (81,02%) та компенсація за неотримане речове майно 57657,47 грн (18,98%). Обрахована судом першої інстанції відповідно до Порядку № 100 сума середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за невикористане речове майно, становить 59255,90 грн. Виходячи з принципу пропорційності, суд касаційної інстанції вважав належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 11246,77 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (18,98% від 59255,90).
80. Натомість суд апеляційної інстанції у цій справі № 200/443/24, хоч і послався на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц при застосуванні принципу співмірності до періоду з 20.08.2021 по 19.07.2022, однак у повній мірі не дотримався критеріїв, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначених Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 та Великою Палатою Верховного Суду Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.
81. З урахуванням викладеного, обчислена судом апеляційної інстанції сума середньоденного заробітку без встановлення та врахування сум індексації грошового забезпечення за червень і липень 2021 року є неправильною. Крім того сума середнього заробітку за час затримки розрахунку із застосуванням до неї критеріїв пропорційного зменшення розрахована без урахування Порядку № 100 та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 щодо урахування критеріїв, які суд має враховувати при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування.
82. Виходячи з меж перегляду судом касаційної інстанції судових рішень, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
83. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
84. Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
85. З урахуванням викладеного, Суд дійшов висновку, що постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині про заміну в абзаці шостому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2024 у справі № 200/443/24 слів і цифр «у розмірі 177 943,68 грн» словами та цифрами «у розмірі 83 467,20 грн» ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням вимог процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи в означеній частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
86. Під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови та установити наведені в ній обставини, які входять до предмету доказування і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України, у тому числі із урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23.
87. Ураховуючи результат касаційного розгляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Анісімова Євгенія Станіславівна, задовольнити частково.
2. Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року в частині про заміну в абзаці шостому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі № 200/443/24 слів та цифр «у розмірі 177 943,68 грн» словами та цифрами «у розмірі 83 467,20 грн» скасувати, а справу № 200/443/24 в означеній частині направити на новий розгляд до Першого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | Л.О. Єресько В.М. Соколов   А.Г. Загороднюк