04.08.26
22-ц/812/1799/26
Провадження № 22-ц/812/1799/26 Головуючий суду першої інстанції Кокорєв В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2026 року м. Миколаїв Справа № 489/1782/24
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Богуславській О.М.,
за участі представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , на ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2026 року, постановлену під головуванням судді Кокорєва В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

14 березня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Миколаївської міської ради про визнання незаконними та скасування пунктів рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки. 
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 просив суд:
-визнати незаконним та скасувати пункти 3, 3.2 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 13 червня 2008 року № 24/37 яким затверджено проєкт землеустрою та надано ОСОБА_4 земельну ділянку площею 630 кв.м з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель;
-витребувати від ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради земельну ділянку 630 кв.м з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 по АДРЕСА_1 .
17 червня 2026 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи.
Клопотання мотивував тим, що однією із підстав для пред`явлення позову є порушення Миколаївською міською радою під час прийняття оскаржуваного рішення Законів України «Про благоустрій», «Про автомобільні дороги» внаслідок чого у власність фізичній особі надано земельну ділянку, яка розміщена на частині дороги по АДРЕСА_2 та використання її власником, буде перешкодою у користуванні нерухомим майном, належним ОСОБА_3 . 
Таким чином, під час розгляду справи виникла необхідність для з`ясування обставин, що мають значення для справи, а саме: підтвердження факту накладення спірної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 на житлову вулицю АДРЕСА_3 . Для цього потрібні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив суд призначити судову земельно-технічну експертизу. На вирішення експертизи поставити такі питання:
- Чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 на житлову АДРЕСА_3 ?
- Чи обмежує користування земельною ділянкою з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 доступу до суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:047:0003 та перешкоджає господарській діяльності промисловому комплексу - ковбасному цеху по АДРЕСА_4 .
Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2026 року клопотання задоволено.
Призначено у справі № 489/1782/24 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (адреса: 54038, м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 27).
На вирішення експерта поставлено такі питання:
- Чи накладається земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 на житлову АДРЕСА_3 ?
- Чи обмежує земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:02:048:0003 доступ до суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 4810136900:02:047:0003?
Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків згідно з статей 384,385 КК України.
Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 .
В розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи № 489/1782/24.
На час проведення експертизи провадження у справі №4 89/1782/24 зупинено.
Ухвала суду мотивована тим, що наведені в клопотанні обставини мають значення для справи, стосуються предмета і підстав спору та потребують спеціальних знань у галузі будівництва, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання представника позивача та призначити у справі судову земельну-технічну експертизу.
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що по справі вже неодноразово призначалась судова будівельно-технічна експертиза. В свою чергу експертна установа кожного разу повертала справу до суду, як через неподання позивачем документів, необхідних для проведення такої експертизи, так і через неможливість вирішення поставлених експерту певних питань. Висновок експерта призначений сприяти суду у з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, тільки у тих випадках, коли такий висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Поставлені на вирішення експертної установи питання не відповідають вказаним критеріям.
Стосовно першого питання.
Експерт ОСОБА_6 повертаючи до суду матеріали справи без виконання експертизи, вказувала, що для вирішення питання стосовно накладення земельної ділянки на вулицю їй потрібно надати суміжну топографо-геодезичну зйомку земельних ділянок з нанесенням вулиць, доріг та червоних ліній», які межують з зазначеними земельними ділянками з обов`язковим зазначенням розміру та прив`язок. А у разі наявності накладення земельних ділянок зазначити площу накладення.
В той же час з наявного у справі листа Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 06 січня 2026 року за № 691/02,02,001-40/12/7/26 вбачається, що стосовно АДРЕСА_3 : « У складі Генерального плану міста Миколаєва затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 18 червня 2029 року № 38/18 план червоних ліній не розроблявся», а «інша містобудівна документація із планом червоних ліній в межах вказаних вулиць не розроблялась та не затверджувалась» Тобто вирішити дане питання без встановлення меж вулиці неможливо.
Відповідачем ОСОБА_1 повністю визнається та обставина, що належна йому земельна ділянка знаходиться в межах земель загального користування міста, що вже було встановлено попередніми судами.
Стосовно другого питання.
Загальнодоступні відомості з Публічної кадастрової карти України стосовно спірних земельних ділянок свідчать, що вони не мають між собою спільної межі, а між ними на сьогодні існує проїзд шириною 4 м. А також кожна з них має вільний доступ до вулиць і доріг загального користування.
За такого, встановлення обставин справи стосовно знаходження спірної земельної ділянки на землях загального користування та відсутність обмеження цією земельною ділянкою доступу до іншої земельної ділянки не потребують спеціальних знань, відмінних від права і можуть бути вирішені судом. 
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило. 
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Предметом доказування у справах усунення перешкод власнику земельної ділянки у користуванні нею є доведеність певних фактів, зокрема, що земельна ділянка відповідача, частина якої перебуває на землях загального користування, за твердженнями позивача, порушує норми законодавства, що передбачають порядок передачі цих земельних ділянок та використання, та права позивача на вільний проїзд зі своєї ділянки. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).
Згідно з частиною 4 підпунктами 3-5 частини 5 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У частинах 1, 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Пункт 1 частини 1 статті 103 ЦПК України передбачає, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху скарги. При визначенні наявності або відсутності підстав для призначення судової експертизи суди не повинні ігнорувати позицію осіб, які беруть участь у справі. Для забезпечення реалізації вказаного положення суди повинні мотивовано відповідати на клопотання сторін як про призначення експертизи, так і про відмову в її призначенні. Крім того, вирішуючи питання про доцільність призначення експертизи в цивільній справі, необхідно враховувати чи має значення для справи факт, який експерт має встановити, чи не доведений той чи інший факт іншими доказами, зібраними у справі, які реальні можливості тієї чи іншої судової експертизи.
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 760/13253/19.
Під час розгляду справи позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діяв адвокат Коробченко Д.М., подав до суду клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи з метою встановлення розташування земельної ділянки відповідача, межі її накладання на землі загального користування.
Згідно положень статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Отже, висновок призначеної судом експертизи в даній цивільній справі необхідний для з`ясування обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для правильного вирішення справи, а саме, віднесення частини земельної ділянки до земель загального користуванні та накладання меж цієї ділянки на такі землі, оскільки відповідач хоча і не заперечує цього факту, але не усуває причини спору. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції може визначити такі обставини через аналіз наданих письмових доказів, та визнання факту накладання земельної ділянки на землі загального користування, є неприйнятними, оскільки, по-перше, при вирішенні клопотання про призначення експертизи, суд не може надавати оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи, по-друге, зазначені докази не містять висновків щодо часткового накладання межі земельної ділянки відповідача на землі загального користування. 
У постанові Верховного Суду від 4 грудня 2022 року у справі № 619/2766/19, викладено висновок, що доказами накладення однієї земельної ділянки на іншу повністю чи частково або відсутність такого накладення, у разі розбіжності у правовстановлюючих документах на землю та/або документації із землеустрою, є документи, сформовані кадастровим реєстратором в межах процедури державної реєстрації земельної ділянки за заявою власника або користувача, майбутнього власника або користувача, або висновки експерта у земельно-технічній експертизі. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2024 у справі № 686/27476/21.
Отже, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивачів на земельну ділянку.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 травня 2023 року у справі № 515/1315/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц, зазначено, що для висновку про порушене право особи мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста.
Аргументи скарги про те, що за матеріалами справи вже призначалась аналогічна експертиза, яка не була проведена у зв`язку з ненаданням відповідних доказів, відхиляються апеляційним судом, оскільки в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції відкориговані питання для експерта з урахуванням встановлених обставин.
Оскільки для проведення експертизи матеріали справи направляються судом до судово-експертної установи, то проведення процесуальних дій на час проведення експертизи є неможливим, що обумовлює правомірність зупинення судом провадження у цій справі на час проведення експертизи відповідно до пункту 5 частини 1 статті 252 ЦПК України.
Отже доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувала ухвала суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Інгульського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 04 серпня 2026 року.