ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. справа № 300/3587/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі - відповідач, Західний міжрегіональний центр) про визнання протиправним та скасування наказу від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22, стягнення моральної шкоди в розмірі 35000 Євро.
Адміністративний позов мотивований тим, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі № 300/1044/25 відповідач видав наказ про надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги та виділив юриста, проте юрист не мав повноважень на участь у судовій справі і права на ознайомлення з матеріалами справи в суді, а тому в суд не ходив та не зміг виконати Стандарти якості надання БВПД. 25.05.2026 відповідачем було вручено позивачу наказ від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22 про припинення дії наказу від 28.01.2026 №У-БВПД/017/04.3-6/17 на підставі службового листа юриста ОСОБА_2 , через невиконання позивачем певних обов`язків. ОСОБА_1 вважає оскаржуваний наказ незаконним в частині підстав його прийняття. Позивач вказав, що відповідач своїм рішенням його фізично травмував, морально пригнобив та завдав матеріальної шкоди. Просив задовольнити позов в повному обсязі.
Ухвалою суду від 08.06.2026 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
22.06.2026 від відповідача надійшов відзив, в якому Західний міжрегіональний центр позов не визнає в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію тим, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 17, частини першої статті 19 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року та на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі №300/1044/25, уповноваженими працівниками Західного міжрегіонального центру видано наказ №Н-БВПД/017/04.3-4/22 від 19.01.2026 про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» для складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо. До того моменту позивачу було надано безоплатну вторинну правничу допомогу у справі №344/8228/24, предметом якої було відшкодування російською федерацією матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_1 , завданої внаслідок націоналізації всього його майна і житла в окупації. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 10.02.2025 листом №017/04.3.3-5/235 від 19.01.2026 його повідомлено про прийняте рішення, на підтвердження чого на поштову адресу направлено копію наказу №Н-БВПД/017/04.3-4/22 від 19.01.2026, квитанція № 0505541320193. 
Для надання позивачу ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги, відповідачем здійснювався пошук адвокатів, що підтверджується листом № 017/06-7/335 від 26.01.2026. Однак, жоден із адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу на території Івано-Франківської області, не погодився надавати таку правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 з огляду на ряд позовів останнього до адвокатів, які йому призначались для надання безоплатної вторинної правничої допомоги по інших справах, предметом яких було визнання бездіяльності, в тому числі, адвокатів та стягнення із них моральної шкоди на користь позивача ОСОБА_1 .
Відповідно до п.14 Примірного порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, п.21 Порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, доручення адвокатам для надання послуг представництва видаються з урахуванням, зокрема, підтвердження адвокатом згоди на отримання доручення. Адвокати, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу у взаємовідносинах із центром з надання безоплатної правничої допомоги діють на підставі укладених договорів та не є штатними працівниками Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги. Відповідач не має права змусити адвокатів отримати доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги та притягати адвокатів до відповідальності за відмову від отримання доручень для надання БВПД.
З урахуванням норм ст. 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», наказом №У-БВПД/017/04.3-6/17 від 28.01.2026 відповідач прийняв рішення про уповноваження головного юриста сектору «Івано-Франківське бюро правничої допомоги» Івано-Франківського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно-Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 . На виконання даного наказу від 19.01.2026 Данівим Н.І. клієнта ОСОБА_1 неодноразово було запрошено на проведення першої конфіденційної зустрічі, яка є необхідною умовою початку надання правничої допомоги (для узгодження правової позиції та стратегії дій). Жодного разу у призначені дні та час клієнт ОСОБА_1 не з`явився та не повідомив причини неявки. Відтак, своїми діями позивач безпідставно не виконував обов`язок суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», що повністю унеможливило подальше надання правничої допомоги та є прямою підставою для її припинення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Поза межами призначених йому зустрічей із працівником ОСОБА_2 під час спілкування Доненко В.О. висловлював небажання отримувати правничу допомогу від Даніва Н.І., аргументуючи це відсутністю у нього статусу адвоката та, як наслідок, відповідних повноважень на представництво його інтересів. Використовуючи це як підставу, позивач фактично відмовляється від належної співпраці та систематично ігнорує письмові запрошення для узгодження подальших дій у справі.
Відповідач зауважив, що ним дотримано положення законодавства, а саме пункту 13 частини першої статті 17, пункту 9 частини першої статті 23, частини 2 статті 24 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» щодо винесення наказу № П-БВПД/017/04.3-7/22 від 21.05.2026 про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » у зв`язку із безпідставним не виконанням особою обов`язків суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначених пунктом 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». У зв`язку з припиненням надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначено припинити дію наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 28 січня 2026 року № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ».
Керуючись пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вважає, що в даному випадку, оскаржуваний наказ про припинення надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правничої допомоги вичерпав свою дію моментом його прийняття, а відтак позовна вимога про визнання його незаконним та скасування не може бути задоволена судом. Також вважає, що саме до дискреційних повноважень відповідача належить право приймати такі рішення. 
Щодо стягнення моральної шкоди, зазначив, що позивачем не підтверджено жодними доказами суму моральної шкоди, та не доведено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, тому відповідач вважає, що дана вимога також не підлягає задоволенню.
Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.
Як з`ясовано судом, згідно з наказом відповідача від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 відповідно до пункту 3 частини першої статті 17, частини першої статті 19 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», на підставі заяви ОСОБА_1 від 10 лютого 2025 року та на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25 наказано надати безоплатну вторинну правничу допомогу ОСОБА_1 на підставі пункту 14 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» для складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо. 
Наказом № У-БВПД/017/04.3-6/17 від 28.01.2026 уповноважено головного юриста сектору "Івано-Франківське бюро правничої допомоги" Івано-Франківського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно-Західного управління надання безоплатної правничої допомоги Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги ОСОБА_2 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 .
Службовим листом ОСОБА_2 звернувся до керівництва Західного міжрегіонального центру з проханням прийняти рішення про припинення надання БВПД ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22, оскільки ОСОБА_1 безпідставно не виконує обов`язки суб`єктів права на БВПД, визначені пунктами 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Відповідно до наказу начальника Південно-західного управління надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_3 від 21.05.2026 №П-БВПД/017/04.3-7/22, на підставі пункту 13 частини першої статті 17, пункту 9 частини першої статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», та на підставі службового листа ОСОБА_2 від 20 травня 2026 року наказано припинити надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_4 » у зв`язку із безпідставним не виконанням особою обов`язків суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначених пунктом 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» .
У зв`язку з припиненням надання безоплатної вторинної правничої допомоги припинити дію наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 28 січня 2026 року № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ».
Позивач, не погоджуючись з даним наказом та вважаючи його протиправним, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає по таке.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення (наказу) відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги регулює Закон України "Про безоплатну правову допомогу" №3460-VI від 02.06.2011 (далі також - Закон №3460-VI).
Частиною 1 ст.2 Закону №3460-VI визначено, що цей Закон регулює правовідносини у сфері надання безоплатної правничої допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правничу допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правничу допомогу, що встановлені цим Законом.
Відповідно до ч.1, 2 ст.13 Закону №3460-VI безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: захист; здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; складення документів процесуального характеру.
Пунктом 1 ч.1 ст.14 Закону №3460-VI встановлено, що право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають повнолітні особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід, розрахований відповідно до методики, затвердженої Міністерством юстиції України, не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або державну соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" і "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для працездатної особи, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги (ч.4 ст.14 Закону №3460-VI).
Згідно з п.3 ч.1 ст.17 Закону №3460-VI Центр з надання безоплатної правничої допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.
Порядок подання звернення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги визначено ст.18 Закону №3460-VI, у ч.1 якої передбачено, що звернення про надання одного з видів правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу.
У зверненні зазначаються прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання особи, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, поштова адреса, номери засобів зв`язку, викладається суть питання, для вирішення якого особа звертається за безоплатною вторинною правничою допомогою, та зазначається її належність до категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу.
Письмове звернення підписується такою особою або її представником та подається до центру з надання безоплатної правничої допомоги особисто або надсилається поштою.
Разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правничої допомоги подаються документи (копії документів, завірені в установленому порядку), що ідентифікують особу, яка потребує безоплатної вторинної правничої допомоги, та підтверджують її належність до однієї з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №3460-VI у разі звернення особи про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, яка належить до однієї з категорій фізичних осіб, визначених пунктами 1, 2, 9-29 частини першої статті 14 цього Закону, або її законного представника, патронатного вихователя/представника центр з надання безоплатної правничої допомоги протягом 10 робочих днів з дня надходження звернення та документів, що підтверджують належність такої особи до відповідної категорії, приймає рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги і надсилає такій особі або її законному представнику, патронатному вихователю/представнику копію зазначеного рішення.
Сторонами визнається той факт, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та в даному статусі наділений правом на отримання безоплатної правничої допомоги.
Як з`ясовано судом, Доненко Валерій Олегович подав до відповідача заяву від 10 лютого 2025 року про надання йому безоплатної правничої допомоги у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25, зокрема зобов`язано Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання безоплатної правничої допомоги від 10.02.2025 та прийняти передбачене законом рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
19.01.2026 відповідачем винесено наказ № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » (а.с.33), як внутрішньо переміщеній особі для складення документів процесуального характеру.
Листом від 26.01.2026 №017/06-7/335 відповідач повідомив усіх адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу на території Івано-Франківської області щодо термінового пошуку адвоката, який забезпечить надання вищевказаної допомоги ОСОБА_1 у вигляді складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна, стягнення шкоди за яке не було предметом правового захисту попередньо (а.с.31).
Відповідно до ч.3, ч.4 статті 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» для здійснення представництва інтересів осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, у суді у спорах, що виникають з трудових відносин, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також щодо представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, або для складання документів процесуального характеру центр з надання безоплатної правничої допомоги може уповноважити свого працівника.
Повноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги як представника суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу підтверджуються рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги та довіреністю відповідно до вимог процесуального закону.
28.01.2026 начальником Південно-Західного управління надання безоплатної правничої допомоги винесено наказ № У-БВПД/017/04.3-6/17 «Про уповноваження працівника сектору для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » 
Так, у зв`язку з відсутністю адвокатів, які надали згоду на представництво інтересів (надання БВПД) позивачеві, на підставі службового листа начальника управління по роботі з надавачами послуг від 27.01.2026 № Вн/06/292, та на підставі наказу Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19.01.2026 № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » призначено головного юриста Даніва Назарія Ігоровича для надання безоплатної вторинної правничої допомоги (складання документів процесуального характеру), що відповідає приписам п. 10 ст. 17, ч.3, ч.4 статті 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Частиною 2 ст. 25 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» передбачено, що адвокат, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, має всі права та гарантії, встановлені Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", іншими законами України.
Пунктом 2 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Згідно з п.3 Порядку та Умов укладення договорів з адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 р. № 8, договори з адвокатами укладаються з урахуванням принципу незалежності адвокатської діяльності, положень Цивільного кодексу України, Законів України “Про безоплатну правничу допомогу”, “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, інших актів законодавства та цих Порядку і умов.
Відповідно до п.1.ч.1 ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності.
Нормами частини 2 ст. 21 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено, що повноваження адвоката підтверджуються дорученням центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреністю відповідно до вимог процесуального закону.
Відповідно до пунктів 8, 9, 10, 13 ст. 17 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» Центр з надання безоплатної правничої допомоги:
- укладає договори з адвокатами, включеними до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, для надання такої допомоги;
- видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами;
- приймає рішення про уповноваження працівника центру з надання безоплатної правничої допомоги на надання безоплатної вторинної правничої допомоги;
- приймає рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
За ст.17 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, адвокат має право відмовитись від прийняття доручення клієнта, виходячи з будь-яких причин та без їх пояснення. Приймаючи доручення про надання професійної правничої (правової) допомоги, адвокат повинен зважити на свої можливості щодо його виконання. Адвокат, який здійснював захист клієнта під час досудового розслідування на підставі договору або за дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, має право відмовитись від прийняття доручення на захист цього клієнта в суді. Адвокат, який здійснював (здійснює) захист клієнта за дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, не має права приймати доручення на надання професійної правничої (правової) допомоги цьому ж клієнту у цьому провадженні, а також з цих самих чи пов`язаних з ними обставинах, по яких адвоката було залучено для надання безоплатної правової допомоги на підставі договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, укладеного з адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням чи іншим суб`єктом.
У рішенні Ради адвокатів України від 23 квітня 2016 року № 103 зазначено, що в основі взаємовідносин адвоката з клієнтом, незалежно від підстав надання правової допомоги, лежать довірчі відносини, втрата яких є безумовною підставою для припинення надання правової допомоги (виконання доручення Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги) в односторонньому порядку.
Згідно з п.21 Порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженого наказом Західного міжрегіонального центру 14.01.2025 №7-ос, доручення адвокатам для надання послуг представництва у цивільних, адміністративних справах та кримінальних провадженнях видаються з урахуванням, зокрема, підтвердження адвокатом згоди на отримання доручення.
Відповідно до п.14 Примірного порядку розподілу справ між адвокатами, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги від 01.01.2025 №1 доручення адвокатам для надання послуг представництва у цивільних, адміністративних справах та кримінальних провадженнях видаються з урахуванням, зокрема, підтвердження адвокатом згоди на отримання доручення.
Виходячи із системного аналізу вищевикладених норм законодавства, зважаючи на незалежну професійну діяльність адвокатів та право, а не обов`язок даних суб`єктів на надання (підтвердження) згоди на отримання доручення від центру з надання безоплатної правничої допомоги та укладення відповідного договору, суд вважає, що Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги вжито всіх залежних від нього заходів щодо надання безоплатної вторинної правничої допомоги позивачу, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року у справі № 300/1044/25 та заяви ОСОБА_1 від 10.02.2025, шляхом залучення штатного працівника – юриста Даніва Н.І. для складання документів процесуального характеру для позивача, за відсутності відповідного волевиявлення з боку адвокатів Івано-Франківської області.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово було запрошено на проведення першої конфіденційної зустрічі з призначеним юристом Данівим Н. І., з метою початку надання правничої допомоги - для узгодження правової позиції та стратегії дій. 
Необхідність першого конфіденційного побачення з клієнтом обумовлена п.3 Загальних стандартів якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, що міститься у Стандартах якості надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільному, адміністративному процесах та представництва у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2017 № 4125/5, яке проводиться не пізніше семи робочих днів після отримання доручення для з`ясування обставин справи, отримання від клієнта інформації, що має правове значення, ознайомлення з наявними у клієнта документами та з`ясування бажаного для клієнта результату. У разі необхідності отримання інформації чи документів, що можуть бути надані виключно клієнтом, адвокат повідомляє про це клієнта та роз`яснює неможливість подальшого виконання доручення без наданих клієнтом інформації чи документів. 
Відповідно до п.11, п.12 Порядку надання безоплатної вторинної правничої допомоги працівниками міжрегіональних центрів з надання безоплатної правничої допомоги, затвердженого наказом Координаційного центру з надання правничої допомоги № 10 від 26.02.2026, не пізніше наступного робочого дня після видання центром наказу про уповноваження працівника на надання БВПД, уповноважений працівник інформує клієнта про своє призначення та про необхідність проведення конфіденційної зустрічі.
Запрошення клієнта на першу конфіденційну зустріч може здійснюватися телефоном та має містити відомості про: 1) контактні дані уповноваженого працівника (прізвище, ім`я, по батькові, посада, контактний номер телефону, адреса електронної пошти/поштова адреса центру для листування); 2) дату, час та місце проведення першої конфіденційної зустрічі; 3) перелік інформації та/або копій документів, які клієнт має підготувати до першої конфіденційної зустрічі (за наявності відповідної потреби або необхідності підготовки таких документів до визначеної дати).
Перша конфіденційна зустріч із клієнтом проводиться не пізніше ніж через сім робочих днів після видання наказу про уповноваження працівника на надання БВПД.
При цьому уповноважений працівник зобов`язаний враховувати: 1) процесуальні строки у справі клієнта (преклюзивні строки, строки позовної давності, дати судових засідань, якщо справа вже призначена до розгляду, або інші строки, встановлені законодавством); 2) власне навантаження та графік роботи; 3) можливості клієнта щодо участі у зустрічі.
Якщо клієнт повідомляє про неможливість участі у зустрічі у запропонований день чи час, уповноважений працівник узгоджує з ним іншу дату проведення конфіденційної зустрічі. У разі якщо проведення такої зустрічі планується поза межами семиденного строку та це може призвести до порушення процесуальних строків у справі або перешкодити своєчасному наданню БВПД, уповноважений працівник зобов`язаний попередньо письмово поінформувати про це клієнта у спосіб, визначений розділом II цього Порядку. Погодження клієнтом дати проведення зустрічі поза межами семиденного строку підлягає обов`язковій фіксації у протоколі узгодження правових питань під час його складання. За необхідності уповноважений працівник пояснює клієнту важливість дотримання процесуальних строків та інших обставин, що зумовлюють потребу якнайшвидшого проведення конфіденційної зустрічі, а також можливі негативні наслідки їх недотримання.
Згідно з п. 19 вищенаведеного Порядку, у разі неявки клієнта для участі у першій конфіденційній зустрічі уповноважений працівник письмово інформує його про дату, час і місце проведення наступної конфіденційної зустрічі, а також роз`яснює, що відповідно до підпункту 9 пункту 1 статті 23 Закону невиконання клієнтом своїх обов`язків як суб`єкта права на БВПД, зокрема нез`явлення у визначені центром час і місце для організації надання БВПД, є підставою для припинення надання такої допомоги.
За приписами абз.2 п.59, п.61 даного Порядку, у разі настання підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 6, 9 частини першої статті 23 Закону, уповноважений працівник у той самий строк готує службовий лист. Керівник відповідного структурного підрозділу, отримавши правовий висновок або службовий лист: 1) перевіряє їх обґрунтованість, відповідність вимогам законодавства та повноту викладеної інформації; 2) у разі виявлення неточностей, неповноти інформації або потреби у додаткових поясненнях чи даних повертає правовий висновок або службовий лист уповноваженому працівникові для доопрацювання із зазначенням зауважень та строку їх усунення; 3) за відсутності зауважень погоджує правовий висновок або службовий лист.
Пунктом 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» визначено, що надання безоплатної вторинної правничої допомоги припиняється за рішенням центру з надання безоплатної правничої допомоги у разі, якщо:
- особа безпідставно не виконує обов`язки суб`єктів права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 цього Закону.
Суб`єкт права на безоплатну вторинну правничу допомогу зобов`язаний:
- вчасно подавати до центру з надання безоплатної правничої допомоги правдиві відомості у повному обсязі, необхідні для організації надання йому такої допомоги;
- невідкладно повідомляти центр з надання безоплатної правничої допомоги про припинення існування обставин чи підстав, за наявності яких особа була віднесена до категорій осіб, передбачених статтею 14 цього Закону, а також про залучення ним іншого захисника (представника);
- нести всі необхідні судові/процесуальні, інші витрати у справі, крім витрат на оплату послуг адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, та відшкодовувати витрати, що пов`язані з її наданням, і послуги перекладу;
- з`являтися у визначені центром з надання безоплатної правничої допомоги час та місце для організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги (пункти 1, 2, 4, 5 частини другої статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»).
Відповідно до п.13 ч.1 ст. 17 Закону №3460-VI до повноважень центрів з надання безоплатної правничої допомоги відноситься прийняття рішення про припинення надання безоплатної вторинної правничої допомоги.
З матеріалів справи слідує, що після трьох безуспішних спроб зв`язатися з позивачем телефоном 29 та 30 січня 2026 року (а.с.35), ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією направлено листи із запрошенням прибути на зустрічі (а.с.35-52). У листах позивачу було роз`яснено, що відповідно до приписів статті 23 Закону№3460-VI невиконання клієнтом своїх обов`язків як суб`єкта права на БВПД, зокрема нез`явлення у визначені центром час і місце для організації надання БВПД, є підставою для припинення надання такої допомоги. Серед матеріалів справи також наявне поштове повідомлення (корінець) про вручення позивачу особисто поштового відправлення № 76 018 0142 1627 під підпис 12.02.2026 (а.с.53), відправлене за фіскальним чеком від 11.02.2026 (а.с.46).
У зв`язку з неявкою позивача на конфіденційні зустрічі відповідачем додатково складалися відповідні акти (а.с. 54 – 59):
- на 04.02.2026 (надіслано лист від 30.01.2026 № 017/04.3.4-5/440, складено Акт про неявку від 04.02.2026 у період з 14:00 по 17:00);
- на 13.02.2026 (надіслано лист від 11.02.2026 № 017/04.3.3-5/640, складено Акт про неявку від 13.02.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 24.02.2026 року (надіслано лист від 16.02.2026 № 017/04.3.3-5/716, складено Акт про неявку від 24.02.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 16.03.2026 (надіслано лист від 05.03.2026 № 017/04.3.5-5/1069, складено Акт про неявку від 16.03.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 08.04.2026 (надіслано лист від 26.03.2026 № 017/04.3.5-5/1390, складено Акт про неявку від 08.04.2026 у період з 10:00 по 13:00);
- на 30.04.2026 (надіслано лист від 20.04.2026 № 017/04.3.5-5/1908, складено Акт про неявку від 30.04.2026 у період з 10:00 по 13:00).
20.05.2026 юристом Івано-Франківського БПД Данівим Н.І. складено службовий лист, в якому вказано, що позивач жодного разу у призначені дні та час не з`явився. Своїми діями ОСОБА_1 безпідставно не виконує обов`язок суб`єкта права на безоплатну вторинну правничу допомогу, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 26-1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Зазначене повністю унеможливлює подальше надання правничої допомоги та є прямою підставою для її припинення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». ОСОБА_1 здійснював неодноразові візити до Івано-Франківського бюро правничої допомоги поза межами призначених йому зустрічей. Під час спілкування клієнт висловлював небажання отримувати правничу допомогу від Даніва Н.І., аргументуючи це відсутністю у юриста статусу адвоката та, як наслідок, відповідних повноважень на представництво його інтересів. Використовуючи це як підставу, Доненко В. О. фактично відмовлявся від належної співпраці та систематично ігнорував письмові запрошення для узгодження подальших дій у справі (а.с.60-62).
За наслідками розгляду службового листа, керуючись п.13 ч.1 ст. 17, п.9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» відповідачем винесено оспорюваний наказ (а.с.65), про що повідомлено позивача листом від 22.05.2026 №3017/04.3.5/2535 (а.с.63-64).
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що обов`язок щодо неухильного дотримання вимог Конституції України, Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», міжнародних договорів України та інших нормативно-правових актів покладений не лише на працівників центру з надання безоплатної правничої допомоги, які надають правничу допомогу, та адвокатів, а й на суб`єктів права, які отримують відповідну допомогу. У разі недотримання законних вимог, зокрема щодо нез`явлення у визначені центром з надання безоплатної правничої допомоги час та місце для організації надання БВПД та неповідомлення про неможливість участі у зустрічі у призначену дату з відповідним її узгодженням, як наслідок, передбачено припинення безоплатної правничої допомоги за рішенням центру, що відповідає нормам п. 9 ч.1 ст. 23 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Разом з тим, суд зауважує, що оскаржуваним наказом позивачу припинено надання безоплатної вторинної правничої допомоги за наказом Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 19 січня 2026 року № Н-БВПД/017/04.3-4/22 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » для складення документів процесуального характеру у справі щодо відшкодування вартості націоналізованого російською федерацією майна та не позбавлено права позивача на звернення до Західного міжрегіонального центру за отриманням правничої допомоги в інших спорах.
Відповідно до п.19 ч.1 ст.4 КАС України індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Таким чином, акт індивідуальної дії стосується конкретно визначених у ньому осіб (особи) та впливає на права та інтереси або встановлює обов`язки саме для цих осіб (особи).
За змістом ч.2 ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У Рішенні Конституційного Суду України від 25.11.1997 № 6-зп зазначено, що ч.2 ст.55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
Окрім того, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.1, 2 ст.55 Конституції України, ст.2, 5 КАС України.
Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.
Суд зауважує, що обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Вищенаведений висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 07 лютого 2023 року у справі №160/3164/22.
Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. 
У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Позивачем до позовної заяви та в процесі розгляду справи не надано доказів на підтвердження протиправності оскаржуваного наказу, які б відповідали критеріям доведення "поза розумним сумнівом", та не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи та заперечення відповідача.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вищевикладене, на переконання суду, оспорюваний наказ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак суд не вбачає підстав для визнання його протиправним та скасування.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Також, у зв`язку з відсутністю підстав для визнання протиправним наказу відповідача від 21.05.2026 №П- БВПД/017/04.3-7/22, не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 35 000 Євро.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішенням у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява № 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Крім того, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподілу не підлягають.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );
Відповідач - Західний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (код ЄДРПОУ 38357766, вул. За Рудкою, 33 м. Тернопіль, 46003).

Суддя   Гомельчук С.В.