ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/7503/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кириленко Андрій Володимирович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності у формі ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розрахунку 1/6 у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153.
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн відповідно до Постанови КМУ від 11.02.2025 №153, оскільки: він призваний на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років (призваний 07.03.2022, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ); станом на дату набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) продовжував проходити військову служб та брав безпосередню участь у бойових діях у районах їх ведення (згідно з витягами з наказів військової частини - 177 днів у період з червня 2024 по січень 2025 року).
Військова частина НОМЕР_1 відмовила у виплаті позивачу вказаної винагороди, пославшись на наявність в останнього трьох фактів притягнення до адміністративної відповідальності (постанови судів від 17.05.2022, 11.08.2022 та 23.12.2024).
Позивач таку бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди вважає протиправною.
Вказує, що відповідно до ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення його виконання не вчинила нового адміністративного правопорушення, вона вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Так, перші два стягнення щодо ОСОБА_1 (від 17.05.2022 та 11.08.2022) були повністю виконані, і до вчинення наступного правопорушення минуло понад один рік. Отже, ці стягнення є погашеними в силу закону. 
Відтак вважає, що станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач юридично має лише одне чинне притягнення до адміністративної відповідальності (постанова суду від 23.12.2024). 
Оскільки Постанова КМУ №153 визначає підставою для відмови у нарахуванні та виплатів одноразової допомоги притягнення до відповідальності «два або більше разів», застосування цієї норми до позивача є безпідставним, оскільки умова повторності/множинності відсутня.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 . Зазначив, що згідно з абзацом 5 пункту 4 Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 виплата одноразової грошової винагороди не здійснюється військовослужбовцям, які два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення. 
В свою чергу, позивач тричі притягувався судом до відповідальності за військові адміністративні правопорушення.
Наполягає, що норми Постанови КМУ №153 визначає юридичною підставою для позбавлення права на винагороду сам факт притягнення військовослужбовця до відповідальності за військові правопорушення два або більше разів. На думку відповідача, для застосування обмеження щодо виплати за Постановою №153 ключовим є наявність у біографії військовослужбовця фактів вчинення кількох військових адміністративних правопорушень, що свідчить про неналежне дотримання військової дисципліни та вимог Дисциплінарного статуту ЗСУ.
Зазначає, що питання виплати позивачу винагороди було належним чином розглянуте на засіданні робочої групи Військової частини НОМЕР_1 з питань виплати одноразової грошової винагороди (Протокол №10 від 15.12.2025). Робоча група встановила відсутність підстав для виплати винагороди ОСОБА_1 саме через наявність трьох випадків притягнення за скоєння військових адміністративних правопорушень.
Як наслідок, відповідач стверджує, що діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України), у зв`язку з чим будь-яка протиправна бездіяльність з його боку відсутня, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Інших заяв по суті спору від сторін не надходило. 
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними паспорта позивача № НОМЕР_2 (а.с.17).
Зі змісту військового квитка серії НОМЕР_3 , який належить позивачу, вбачається, що він починаючи з 07.03.2022 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 (а.с.18зворот – 19).
Довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 23.04.2026 за №08/911 підтверджено, що молодший сержант ОСОБА_1 дійсно в період з 10.01.2023 по 04.03.2023, з 13.04.2024 по 18.09.2024, з 07.10.2024 по 31.10.2024, з 06.12.2024 по 19.12.2024, з 25.02.2025 по 24.11.2025. з 15.12.2025 по 31.01.2026, з 01.03.2026 по 07.03.2026, з 27.03.2026 по 31.03.2026 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.47 зворот).
Згідно із витягів з додатків до Наказів НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ (а.с.25зворот-47) ОСОБА_1 отримував додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях у розрахунку 100000 грн. відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме: 
у червні 2024 року – за участь у бойових діях з 10.05.2024 по 31.05.2024 (22 дні); 
у липні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.06.2024 по 30.06.2024 (30 днів);
у серпні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.07.2024 по 31.07.2024 (31 день);
у вересні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.08.2024 по 31.08.2024 (31 день).
у жовтні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.09.2024 по 18.09.2024 (18 днів);
у листопаді 2024 року – за участь у бойових діях з 07.10.2024 по 31.10.2024 (25 днів);
у грудні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.11.2024 по 06.11.2024 (6 днів);
у січні 2025 року – за участь у бойових діях з 06.12.2024 по 19.12.2024 (14 днів). Всього 177 днів.
Виплата позивачу додаткової винагороди у розрахунку 100 000 грн за вказані періоди участі у бойових діях підтверджується копіями особистих карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2024-2025 роки (а.с.32зворот-34).
Зі змісту протоколу №10 засідання робочої групи НОМЕР_4 Прикордонного загону з питань виплати одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану в період з 24.02.2022 по 12.02.2025 у віці з 18 до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, проходять військову службу, брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (а.с.25-27) вбачається, що даною комісією відповідача розглядалося питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової винагороди, передбаченою Постановою КМУ №153.
За результатами аналізу наявних документів робоча група вирішила, що підстави для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відсутні. 
Як причина цьому зазначено наступне: «наявні 3 (три) притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення: постанова Шацького районного суду Волинської області від 11.08.2022 у справі №170/343/22 (притягнуто за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП: постанова Ратнівського районного суду Волинської області від 17.05.2022 у справі №166/327/22 (притягнуто за ч.2 ст.172-18 КУпАП): постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі №636/10941/24 (притягнуто за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП), що в силу вимог абзацу п`ятого пункту 4 Постанови №153 виключає правові підстави для виплати передбаченої вказаною постановою винагороди» (а.с.26 зворот).
Позивач вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати йому грошової винагороди, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 1). 
Надалі відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий правовий режим діє й на сьогодні.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частиною першою статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно із частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону №2232-XII).
Частиною першою статті 4 Закону 2232-ХІІ передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено пунктом першим статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII).
Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 4 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» ( далі також - постанова КМУ №153).
Пунктом 1 вказаної постанови вирішено погодитись з пропозицією Міністерства оборони та Міністерства внутрішніх справ стосовно реалізації протягом двох років з дня, що настає за днем набрання чинності цією постановою, експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект).
Пунктом 2 постанови КМУ №153 затверджено, зокрема, Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (надалі Порядок №153).
Пунктом 3 постанови КМУ №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Пунктом 4 постанови КМУ №153 (в редакції постанови КМУ №387 від 01.04.2025) встановлено, що:
особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
На час розгляду справи до постанови КМУ №153 були внесені зміни постановою КМУ №942 від 30.07.2025, відповідно до яких:
- абзац 2 п. 4 постанови КМУ №153 установлює, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №2102-ІХ, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- абз. 4 п. 4 постанови КМУ №153 передбачає, що військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
При цьому пункт 4 постанови КМУ №153 доповнений новими абзацами, за приписами яких виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу (абзаци 6 та 7 п. 4).
Отже, приписами Постанови КМУ №153, як в редакції постанови Кабінету Міністрів України №387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції постанови Кабінету Міністрів України №942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлено такі обов`язкові умови, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1) приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2) вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою №153 - до 25 років;
3) факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану;
4) фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5) безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153 (11.02.2025) (абз.2 п.4); або безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153 у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) (абз.4 п.4).
Суд встановив, що ОСОБА_1 у період з 10.01.2023 по 04.03.2023, з 13.04.2024 по 18.09.2024, з 07.10.2024 по 31.10.2024, з 06.12.2024 по 19.12.2024, з 25.02.2025 по 24.11.2025. з 15.12.2025 по 31.01.2026, з 01.03.2026 по 07.03.2026, з 27.03.2026 по 31.03.2026 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України (а.с.47 зворот).
Згідно із витягів з додатків до Наказів НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ (а.с.25зворот-47) ОСОБА_1 отримував додаткову винагороду за безпосередню участь у бойових діях у розрахунку 100000 грн відповідно до Постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», а саме: у червні 2024 року – за участь у бойових діях з 10.05.2024 по 31.05.2024 (22 дні); у липні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.06.2024 по 30.06.2024 (30 днів); у серпні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.07.2024 по 31.07.2024 (31 день); у вересні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.08.2024 по 31.08.2024 (31 день); у жовтні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.09.2024 по 18.09.2024 (18 днів); у листопаді 2024 року – за участь у бойових діях з 07.10.2024 по 31.10.2024 (25 днів); у грудні 2024 року – за участь у бойових діях з 01.11.2024 по 06.11.2024 (6 днів); у січні 2025 року – за участь у бойових діях з 06.12.2024 по 19.12.2024 (14 днів). Всього 177 днів.
Отже позивач відповідає вимогам п. 3, 4 Постанови КМУ №153 та має право на виплату відповідної винагороди.
Щодо посилань відповідача на факти притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що причиною у відмові в нарахуванні та виплаті позивачу одноразової винагороди вказано наявність 3 (трьох) фактів притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення: 
постанова Шацького районного суду Волинської області від 11.08.2022 у справі №170/343/22 (притягнуто за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП; 
постанова Ратнівського районного суду Волинської області від 17.05.2022 у справі №166/327/22 (притягнуто за ч.2 ст.172-18 КУпАП); 
постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі №636/10941/24 (притягнуто за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП).
Разом з тим суд звертає увагу відповідача, що за приписами частини 1 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Відповідно до ст. 39 даного кодексу, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.
Як встановив суд, постанова Шацького районного суду Волинської області від 11.08.2022 у справі №170/343/22 та постанова Ратнівського районного суду Волинської області від 17.05.2022 у справі №166/327/22, на які посилається відповідач, стосуються адміністративних правопорушень, вчинених позивачем у 2022 році. 
Таким чином, у зв`язку зі спливом установленого ст. 39 КУпАП річного строку без вчинення нових правопорушень, адміністративні стягнення за постановами Ратнівського районного суду Волинської області від 17.05.2022 у справі №166/327/22 та Шацького районного суду Волинської області від 11.08.2022 у справі №170/343/22 є повністю погашеними в силу закону. 
Станом на момент виникнення спірних правовідносин позивач юридично вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню за вказаними двома фактами.
Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Постанови КМУ №153, військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Таким чином, ОСОБА_1 має лише один чинний випадок притягнення до адміністративної відповідальності (постанова Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі №636/10941/24), що виключає наявність передбаченої Постановою КМУ №153 кваліфікуючої ознаки притягнення до адміністративної або дисциплінарної відповідальності «два або більше разів», а отже, обмеження щодо невиплати винагороди застосовано до Позивача безпідставно та протиправно.
Крім того, суд звертає увагу, що обмеження права військовослужбовця на отримання одноразової грошової винагороди є втручанням у його право на належне грошове забезпечення та соціальний захист, гарантований державою. Таке обмеження повинно ґрунтуватися виключно на чітких та однозначних положеннях нормативно-правового акта.
Положення пункту 4 Постанови КМУ №153 передбачають конкретний перелік умов, за наявності яких військовослужбовець набуває право на виплату одноразової грошової винагороди. При цьому сам факт притягнення особи у минулому до адміністративної відповідальності не може автоматично свідчити про втрату такого права, якщо на момент застосування відповідної норми особа не має статусу такої, що піддана адміністративному стягненню.
Суд також враховує, що метою прийняття Постанови КМУ №153 було підвищення мотивації до проходження військової служби та додаткове матеріальне стимулювання військовослужбовців, які виконували завдання із захисту держави в умовах збройної агресії російської федерації.
У даному випадку позивач проходив військову службу у складі Державної прикордонної служби України, брав безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України, що підтверджується належними доказами, які містяться у матеріалах справи.
Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідносинах діяв непослідовно, упереджено та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Відмова у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №153, є наслідком протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 .
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У той же час, суд не може підмінити встановлену законодавством процедуру розгляду відповідачем рапорту позивача про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, передбаченої Постановою КМУ №153.
В контексті викладеного, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн, передбаченої Постановою КМУ №153 та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат до суду не подано. Відтак питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у розрахунку 1/6 у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11.02.2025 №153.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн з дотриманням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 07 вересня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя Н. В. Стецик