ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2026 | Справа № 910/6459/26

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні господарську справу
за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» 
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 
про стягнення 39 795,40 грн

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (далі - ДПЗД «Укрінтеренерго», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 39 795,40 грн за договором постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором в частині своєчасної та повної сплати вартості поставленої позивачем електроенергії як постачальником «останньої надії», у зв`язку з чим у відповідача виникала заборгованість.
У позові ДПЗД «Укрінтеренерго» просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію за грудень 2021 року в сумі 18 240,23 грн, пеню в сумі 259,86 грн, інфляційні втрати в сумі 9 466,61 грн та 15% річних у сумі 11 828,70 грн, що разом складає 39 795,40 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2026 за вказаною позовною заявою було відкрите провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
Відповідач надав відзив на позов, в якому проти заявлених вимог заперечив, вказав, що з поданих позивачем доказів, зокрема акту купівлі-продажу електроенергії та рахунків, неможливо встановити договір, на підставі якого виникла заборгованість, а за укладеними сторонами договорами № 500/КЕС від 23.12.2021 та № 501/КЕС від 22.12.2021 відповідач повністю розрахувався за поставлену постачальником «останньої надії» електроенергію.
Розглянувши заяви учасників справи по суті спору та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Установлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1023-р від 12.12.2018 Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» визначено постачальником "останньої надії", яке діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу, виданої за постановою НКРЕКП № 1344 від 06.11.2018.
Відповідно до ч. 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання положень ч. 11 ст. 64 вищевказаного Закону ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальник «останньої надії», на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет за адресою https://uie.kiev.ua/ розмістив публічну оферту: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; додаток 1 до договору «Комерційна пропозиція № 1 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» та ін. Оновлені редакції зазначених документів також публікуються позивачем на вказаному ресурсі у мережі Інтернет. 
Частиною восьмою ст. 64 наведеного закону встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Отже договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» є публічним договором приєднання, який укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії без договору з іншим електропостачальником, тобто споживач безакцептно приймає умови договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20.09.2021 у справі № 910/8958/20, від 04.04.2023 у справі № 905/1791/21, від 12.11.2024 у справі № 910/14138/22 та від 02.10.2024 у справі № 910/3532/23. 
Відповідно до отриманої від ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» інформації Військова частина НОМЕР_1 НГУ приєдналась до публічного договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» шляхом фактичного споживання електроенергії поставлену постачальником «останньої надії» на умовах, зазначених цим договором.
Таким чином судом встановлено, що між ДПЗД «Укрінтеренерго» та Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ був укладений договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» .
Згідно з п. 1.2 договору умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національною комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів України.
Відповідно до п. 5.1 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», яка є додатком до договору.
Згідно з п. 5.2 договору спосіб визначення ціни (тарифу) за електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни за електричну енергію. Ціна (тариф) на електричну енергію визначається постачальником, що формується ним відповідно до методики (порядку), затвердженої регулятором (пункт 5.3 договору).
Відповідно до п. 5.10 договору оплата виставленого постачальником рахунка за цим договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менше 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 5.8 договору).
Згідно з п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.
Цей договір приєднання набирає чинності за фактом споживання електричної енергії у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, за відсутності факту відключення, передбаченого ПРРЕЕ, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії - його дія не може перевищувати 90 календарних днів (п. 13.1).
Додаток № 1 до договору містить комерційну пропозицію № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії".
Відповідно до п. 4.1 комерційної пропозиції споживач сплачує 100% від орієнтовної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку. У разі не отримання рахунку споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Орієнтовна вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих постачальником від оператора системи розподілу (передачі).
Згідно з п. 4.2 комерційної пропозиції остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої споживачем електричної енергії, зазначеної в акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі.
Пунктом 4.3 комерційної пропозиції визначено, що рахунки вважаються отриманими споживачем належним чином у разі їх направлення особистим врученням (нарочним) або із застосуванням послуг пошти на адресу споживача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та/або на адресу, надану ОС постачальнику або засобами електронної пошти, відповідно до п. 16.2 цієї комерційної пропозиції. Датою отримання таких рахунків буде вважатися дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача на рахунку або супровідному листі, та/або реєстрацією вхідної кореспонденції, або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим або цінним листом). У разі направлення рахунків електронною поштою або із застосуванням інших засобів електронного зв`язку, датою отримання таких рахунків буде вважатися дата відправлення постачальником відповідного електронного повідомлення (лист, факс та інше).
Положенням п. 4.4 комерційної пропозиції встановлено, що акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем. Обсяг фактично спожитої електричної енергії споживачем визначається ОС, який виконує функції адміністратора комерційного обліку, в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії, а також Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затверджений постановою НКРЕКП № 2118 від 28.12.2018. Комерційна пропозиція є чинною з 01.11.2021.
Відповідно до ч. 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (чинного на час спірних правовідносин) передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві, який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електроенергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Відповідно до ч. 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, на підставі звітів ОСР щодо фактичного (звітного) корисного відпуску електричної енергії за точками комерційного обліку у період з листопада 2021 року по грудень 2021 року ДПЗД «Укрінтеренерго» виставило споживачу наступні рахунки та акти:
- за листопад 2021 року - рахунок № 000008803508/09/О11/23765 від 13.12.2021 та акт купівлі-продажу електричної енергії № 016375 від 30.11.2021 на суму 36 681,06 грн з обсягом споживання 6 386 кВт*год;
- за грудень 2021 року - рахунок № 000008803508/09/О12/24463 від 12.01.2022 та акт купівлі-продажу електричної енергії № 01023 від 31.12.2021 на суму 146 903,44 грн з обсягом споживання 22 148 кВт*год.
Вказані акти та рахунки були складені на виконання публічного договору постачання електроенергії постачальником «останньої надії» і направлені на офіційну адресу відповідача рекомендованими поштовими відправленнями (№ 01001002663201, № 0113301783670) та були отримані останнім.
Таким чином судом встановлено, що загальна сума вартості поставленої позивачем електроенергії у вказаний період склала 183 584,50 грн.
Зі свого боку відповідач сплатив вартість електроенергії, поставленої у листопаді 2021 - грудні 2021 частково - на суму 165 344,27 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою по рахунку позивача та наданими відповідачем платіжними дорученнями № 8625 від 23.12.2021 на суму 36 681,06 грн, № 8626 від 23.12.2021 на суму 118 714,00 грн та №8624 від 24.12.2021 на суму 9 949,21 грн.
Отже судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленої позивачем електроенергії як постачальником «останньої надії» в сумі 18 240,23 грн. 
З метою досудового врегулювання спору позивач направив відповідачу претензію № 44/11-006254 від 01.11.2023 з вимогою про сплату заборгованості, яка ВЧ НОМЕР_1 була залишена без відповіді та задоволення.
Твердження відповідача про те, що з наданих йому актів купівлі-продажу електроенергії та рахунків неможливо встановити договір, на підставі якого виникла заборгованість, суд відхиляє з огляду на наступне.
Як вже зазначалося, відповідно до ч. 6, 8 ст. 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" договір постачання електричної енергії є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з моменту фактичного постачання електроенергії. 
При цьому матеріали справи свідчать, що у період з листопада 2021 року по грудень 2021 року ДПЗД «Укрінтеренерго» постачало відповідачу електроенергію, відтак, у цей період між сторонами виникли договірні відносини за публічним договором приєднання.
Водночас факт виконання відповідачем договорів № 500/КЕС від 23.12.2021 та № 501/КЕС від 22.12.2021, на які він посилається, не спростовує факту споживання ним електроенергії понад передбачені вказаними угодами обсяги та не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість фактично спожитої електроенергії за умовами публічного договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 525, 526 ЦК України унормовано, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України) 
За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, оскільки на час розгляду справи відповідач доказів повної оплати вартості поставленої електроенергії не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 заборгованості в сумі 18 240,23 грн є правомірними та обґрунтованими.
Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 259,86 грн, нараховану за прострочення грошового зобов`язання за період з 25.12.2021 по 23.02.2022.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
У пункті 6.1 Комерційної пропозиції визначено, що за внесення платежів, передбачених умовами договору, з порушенням термінів, визначених цією комерційною пропозицією, постачальник має право нарахувати споживачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу, враховуючи день фактичної оплати. Споживач зобов`язується сплатити пеню на підставі рахунку та/або вимоги (претензії) постачальника.
Згідно зі ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 13.1 Комерційної пропозиції нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання або неналежне виконання зобов`язання припиняється через один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Отже, зважаючи на наведені положення чинного законодавства та умови договору, нарахування пені за порушення зобов`язання здійснено позивачем правомірно.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки, суд зазначає, що він є арифметично правильним, тому стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 259,86 грн, як просив позивач.
Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 9 466,61 грн та 15% річних у сумі 11 828,70 грн.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду інфляційні втрати та відсотки річних не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та користування цими коштами (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 22.02.2022 у справі № 924/441/20).
Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас згідно з п. 7.4 комерційної пропозиції споживач, який прострочив виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу постачальника зобов`язаний, крім оплати штрафних санкцій та збитків, сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також п`ятнадцять процентів річних від простроченої суми невиконаного або неналежним чином виконаного зобов`язання.
Отже нарахування інфляційних витрат та 15% річних було передбачено у договорі (комерційній пропозиції, що є додатком 1 до договору), при цьому сторони визначили розмір річних більший, ніж вказаний у ст. 625 ЦК України.
За таких обставин, зважаючи на встановлене судом прострочення відповідачем грошового зобов`язання, вимоги про стягнення інфляційних втрат та процентів річних є такими, що заявлені правомірно.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що відповідні нарахування позивачем були здійснені правильно, сума інфляційних втрат складає 9 466,61 грн та 15% річних у сумі 11 828,70 грн.
За таких обставин позовні вимоги ДПЗД «Укрінтеренерго» підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення 39 795,40 грн задовольнити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 85, код ідентифікаційний код 19480600) заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 18 240 (вісімнадцять тисяч двісті сорок) грн 23 коп, пеню в сумі 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) грн 86 коп., інфляційні втрати в сумі 9 466 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн 61 коп., 15% річних у сумі 11 828 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн 70 коп. та судовий збір у сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
Повне рішення складене 10 вересня 2026 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.