Справа № 522/7052/26-Е
Провадження № 2/522/7633/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року         м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: судді – Бондар В.Я.,
за участі секретаря судового засідання – Костинюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ВУСО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Позивач в особі представника ОСОБА_2 27.04.2026 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Страхова група «ТАС», ПАТ «Страхова група «ВУСО» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 40 581,55 та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіля "Renault Master" реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Ford Focus c-max" реєстраційний номер НОМЕР_2 .є під керуванням ОСОБА_4 , пасажир автомобіля марки "Ford Focus c-max" реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими була доставлена до КНП «МКЛ №1» ОМР. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2025 року у кримінальному провадженні №12024162510001763 від 22.12.2024 по справі №522/12426/25 було виділено у окреме провадження матеріали стосовно ОСОБА_3 , було задоволено клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, провадження стосовно ОСОБА_3 було закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди було залишено без розгляду у зв`язку із закриттям провадження по справі. Водій ОСОБА_3 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11 лютого 2026 року було звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, кримінальне було закрито, цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та страхових компаній про відшкодування завданої шкоди - залишено без розгляду у зв`язку із закриттям провадження по справі та відмовою потерпілої від позовних вимог до ОСОБА_4 . Водій ОСОБА_4 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості спричинив потерпілій ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. За даними МТСБУ станом на 22.12.2024 на автомобіль Renault Master, BH2427IA діяв поліс №225485352 Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ВУСО" і на автомобіль FORD FOCUS C-MAX, НОМЕР_3 діяв поліс №221885300 Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА ГРУПА «ТАС». Обвинувачені та ТОВ «Свята Катерина Одеса» виплатили ОСОБА_1 частково моральну шкоду і частково витрати на правову допомогу. Матеріальну шкоду, яку зазнала ОСОБА_1 у розмірі 40 581,55 грн і моральну шкоду в розмірі 20 000 грн, страхові компанії, відповідачі по даній справі, в рамках кримінального провадження не визнали, просили суд відмовити у виплаті, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена звертатись до суду з дійсним позовом в цивільно-правовому порядку.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 02.06.2026.
До суду 06.05.2026 надійшов відзив представника ПрАТ «СК «ВУСО» Шиліна В.А., яким просить залишити без задоволення позовні вимоги. 
Відзив мотивований тим, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Renault Master, номер кузова (шасі) НОМЕР_4 , р/н НОМЕР_5 була забезпечена у Страховика ПрАТ СК «ВУСО» на підставі Полісу №225485352 від 17.12.2024, згідно з яким страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілого складає 160 000,00 грн, життю та здоров`ю 320 000,00 грн, франшиза 2 945,00 грн. Страховик потерпілій має відшкодувати обґрунтовані витрати тоді як до позову додані не читабельні чеки, які не свідчать про витрати на лікування та призначення лікаря, позовна заява не містить розрахунку збитків, що є обов`язковим відповідно до процесуального закону. Частково позивачка отримала відшкодування шкоди в розмірі 45 000 грн від ТОВ «Свята Катерина Одеса», якому належить автомобіль Renault Master і яким керував ОСОБА_3 під час ДТП. Позивачка отримала відшкодування збитків від водія ОСОБА_4 та від ТОВ «Свята Катерина Одеса», тому позовні вимоги до страховика є необґрунтованими.
До суду 08.05.2026 надійшов відзив ПрАТ «СК «ТАС», яким просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
На обґрунтування відзиву зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілим особам необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. У цій справі рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося за відсутності звернення із заявою про страхове відшкодування, а тому позовні вимоги є необґрунтованими. До позову не долучено документів, що підтверджують витрати на лікування внаслідок ДТП, а надано документи щодо лікування отосклерозу та хронічних захворювань. Відповідач вважає, що підтвердженими є витрати на лікування внаслідок ДТП у розмірі 27 697,01 грн. Моральна шкода відшкодовується страховиком у розмірі 5% від витрат на лікування, що становить 1 384,85 грн. Страхове відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість осіб, тобто кожний страховик здійснює по 50% страхового відшкодування, тобто по 13 848,50 грн витрати на лікування та по 692,42 грн моральної шкоди.
Представник позивача ОСОБА_2 01.06.2026 подала до суду додаткові пояснення у справі у яких вказала, що позивачка просить стягнути виключно витрати за лікування без витрат на обезболюючі та заспокійливі, які також приймалися. Матеріальна шкода не була відшкодована позивачці, ТОВ «Свята Катерина Одеса» та водії винні у ДТП відшкодували лише частину моральної шкоди та витрат на правову допомогу.
У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 02.06.2026 розгляд справи відкладено на 15.07.2026.
Учасники справи у судове засідання призначене на 15.07.2026 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. 
Представник позивача ОСОБА_2 01.06.2026 звернулася до суду з заявою про підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутності позивача. Представник ПрАТ «СК «Вусо» Шилін В.А. 05.06.2026 звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи на підставі наявних доказів, просив повернути позивачу додаткові письмові пояснення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 20 липня 2026 року.
ПрАТ «СГ «ТАС» разом з відзивом подало клопотання про передання справи на розгляд до Святошинського районного суду м.Києва за загальними правилами підсудності.
Між потерпілою особою та страховими компаніями виникли деліктні правовідносини з відшкодування шкоди, завданої потерпілій внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
ОСОБА_1 при зверненні до Приморського районного суду м.Одеси обрала альтернативну підсудність за місцем заподіяння шкоди.
Тому, клопотання ПрАТ «СГ «ТАС» про передачу справи за підсудністю задоволенню не підлягає.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 22 грудня 2024 року, приблизно о 08 годині 18 хвилині, у денний час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем швидкої медичної допомоги марки "Renault Master" реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вулиці Артура Савельєва у Приморському районі міста Одеси та здійснив зіткнення з автомобілем марки "Ford Focus c-max" реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по вулиці Фонтанська дорога зі сторони вулиці Краснова в напрямку провулку Тополевого.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.09.2025 у справі №522/12426/25 звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_3 про відшкодування завданої шкоди - залишити без розгляду у зв`язку із закриттям провадження по справі та відмовою потерпілою від позовних вимог.
Суд вказав, що ОСОБА_3 примирився з потерпілою та у повному обсязі відшкодував завдану шкоду.
Також суд зазначив, що ОСОБА_4 примирився з потерпілою та відшкодував завдану шкоду.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 11.02.2026 у справі №522/12426/25 звільнено ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Вусо» про відшкодування завданої шкоди залишено без розгляду у зв`язку із закриттям провадження по справі та відмовою потерпілою від позовних вимог.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 30.04.2026 виправлено описку в ухвалі від 11.02.2026 та викладено шостий абзац резолютивної частини ухвали в наступній редакції: "Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ПАТ «Страхова компанія «Вусо» та до ПАТ "Страхова група «ТАС» про відшкодування завданої шкоди - залишити без розгляду у зв`язку із закриттям провадження по справі".
У вказаних ухвалах вказано, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "Ford Focus c-max" реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, з якими була доставлена до КНП «МКЛ №1» ОМР.
Під час досудового розслідування встановлено, що у ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди малися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку середнього ступеня (лобних часток обох гемісфер головного мозку), із субдуральним (під тверду мозкову оболонку) крововиливом лобної ділянки зліва, забійної рани на верхньому повіці лівого ока.
Вищевказані тілесні ушкодження могли утворитися не задовго до моменту звертання за медичною допомогою, не виключено їх утворення 22.12.2024.
Всі тілесні ушкодження утворились внаслідок впливу тупих твердих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля в момент зіткнення транспортних засобів.
Тілесні ушкодження у ОСОБА_1 утворились в умовах ДТП, складають єдиний морфологічний комплекс закритої травми голови та за ступенем тяжкості повинні оцінюватися у сукупності. Дані ушкодження викликають тривалий розлад здоров`я більш ніж 3 тижні (більш ніж 21 день), та за даним критерієм відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, згідно п.п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995.
Позивачем додано мирову угоду, укладену з ТОВ «Свята Катерина Одеса» за якою товариство визнало позовні вимоги та відшкодувало ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.
У позові ОСОБА_1 вказує, що моральну шкоду та витрати на правову допомогу їй відшкодували частково обвинувачені та ТОВ «Свята Катерина Одеса».
Звертаючись до суду з позовом саме до страховиків ОСОБА_1 виходить з того, що вони не виплатили свою частину моральної шкоди та не виплатили їй матеріальну шкоду у розмірі 40 581,55 грн.
Згідно листа КНП «Міська клінічна лікарня №1» Одеської міської ради від 30.06.2025, ОСОБА_1 , яка перебувала в МКС №1 на стаціонарному лікуванні в період з 22.12.2024 по 06.01.2025 у відділенні хірургії травм з діагнозом ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню. Забій шийного відділу хребта. Забійна рана лівого верхнього повіка, на лікування були призначені ліки за бюджетний кошт у кількості 7 препаратів та за добровільною згодою хворою були призначені ліки за власний рахунок пацієнта, а саме: роноцит, ренейро, алакор, матекартін, кокарніт. Виписана під нагляд та лікування у сімейного лікаря та невропатолога.
До позову позивачка додає МРТ шийного, грудного та поперекового відділу хребта, здійснені у 2025 (коштували 2 800 грн + 1 400 грн, ), які не підтверджують необхідність їх здійснення пов`язану з ДТП.
Квитанція з аптеки від 30.03.2025 на суму 255,60 грн, квитанція від 01.04.2025 на суму 321 грн, від 01.04.2025 на суму 182 грн, від 27.03.2025 на суму 248,75 грн, на суму 255,55 грн, від 29.03.2025 на суму 181 грн, від 20.03.2025 на суму 266,34 грн, від 30.03.2025 на суму 178 грн, від 01.03.2025 на суму 482,70 грн, від 07.03.2025 на суму 473,50 грн, від 07.03.2025 на суму 13,50 грн, від 27.03.2025 на суму 180 грн, від 20.03.2025 на суму 510 грн, від 24.03.2025 на суму 317,51 грн, від 28.02.2025 на суму 482,70 грн, 07.02.2025 на суму 139 грн, від 13.02.2025 на суму 451,90 грн, від 13.02.2025 на суму 176 грн, від 06.01.2025 на суму 1438,10 грн, від 13.01.2025 на суму 96 грн, від 26.01.2025 на суму 240 грн, від 29.01.2025 на суму 269,90 грн, від 30.12.2024 на суму 457 грн, від 24.12.2024 на суму 463,90 грн не містить препаратів призначених лікарем за власний кошт позивачки.
Виписка №708 про проходження лікування ОСОБА_1 у період з 16.06.2025 по 23.06.2025 з діагнозом отосклероз не приймається до уваги, адже не підтверджено пов`язаність діагнозу з ДТП.
Алакор, кокарніт, метакартин та ренейро, роноцит придбані 04.01.2025 на суму 2 342 грн, ці ж препарати придбані 05.01.2025 на суму 2 343 грн, ці ж ліки придбані 06.01.2025 на суму 2 209,70 грн (за виключенням хустинок паперових у чекі на 9,30 грн), кокарніт, метакартин, ренейро і роноцит куплені на суму 2 024,70 (з вирахуванням суми знижки у чекі), у квитанції від 23.12.2024 куплено необхідні ліки на суму 9 728,71 грн, у квитанції від 26.12.2024 куплено алакор на суму 9 063 грн.
Тобто, доданими до матеріалів справи квитанціями підтверджується понесення витрат на лікування, пов`язаних з ДТП у розмірі 25 369,11 грн.
Наведений у відзиві ПрАТ СК «ТАС» перехунок препаратів та їх розмір, обрахований відповідачем у сумі 27 697,01 грн не приймається до уваги, адже судом здійснено перевірку всіх чеків та встановлено суму витрачену на призначені ліки за власний рахунок пацієнта лише на суму 25 369,11 грн.
Тобто, матеріалами справи підтверджується завдання позивачці шкоди, пов`язаної з лікуванням, а тому доводи ПрАТ «СК «ВУСО» щодо недоказаності вимог, пов`язаної з нечитабельними чеками та державними лікування суд відхиляє.
Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (такий закон втратив чинність 01.01.2025, однак ДТП сталася 22.12.2024, тому такий закон підлягає застосуванню, адже був чинний на час ДП).
Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції чинній на час ДТП) встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого.
Згідно із пунктом 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19 (провадження № 61-6775св20).
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
Верховний суд у постанові від 26.04.2022 у справі №184/1461/20-ц дійшов висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.
Тому, дійсно на ПрАТ «СГ «ТАС» та ПрАТ «СК «ВУСО» покладено обов`язок з відшкодування шкоди здоров`ю, завданої ДТП, які документально підтверджені у розмірі 25 369,11 грн.
Разом з тим у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
З огляду на що доводи ПрАТ «СГ «ТАС» в частині обов`язкового звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування не приймаються судом до уваги.
Щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Згідно зі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому-фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Оскільки, страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю становить 25 369,11 грн, то відповідачі мають здійснити виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_1 у розмірі 1 268,46 грн (25 369,11 грн х 5% = 1 268, 46 грн). У задоволенні іншої частині позовних вимог слід відмовити.
Згідно п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
У цій справі встановити різні частки виходячи з матеріалів справи неможливо, тому шкода підлягає стягненню у рівних частках.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. 
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Позивачем заявлено до стягнення витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, однак не додано жодного доказу їх понесення. При тому, позивачка та її представник не заявляли про подання доказів на підтвердження витрат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення, тому у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ВУСО» про стягнення матеріальної та моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути у рівних частках з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243, м.Київ, пр.Перемоги, буд.65) та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ВУСО» (код ЄДРПОУ 31650052, м.Київ, вул. Казимира Малевича, буд.31) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) витрати на лікування у розмірі 25 369 (двадцять п`ять тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 11 (одинадцять) копійок, тобто по 12 684,55 гривень з кожного.
Стягнути у рівних частках з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (код ЄДРПОУ 30115243, м.Київ, пр.Перемоги, буд.65) та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ВУСО» (код ЄДРПОУ 31650052, м.Київ, вул. Казимира Малевича, буд.31) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду 1 268 (одна тисячі двісті шістдесят вісім) гривень 46 (сорок шість) копійок, тобто по 632,73 гривні з кожного.
У стягненні моральної шкоди та витрат на правову допомогу – відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 20 липня 2026 року.

Суддя:      В.Я. Бондар