РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
20 липня 2026 р.  Справа № 120/5427/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення відповідача №0503200019052 від 04.12.2024 року про відмову в оформленні (видачі) їй посвідки на постійне проживання.
Ухвалою від 26.05.2025 року прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскаржуване рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання прийнято відповідно до вимог Закону України «Про імміграцію», Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №321 від 25.04.2018. Вказав, що право на отримання посвідки на постійне проживання мають лише іноземці, які мають чинний дозвіл на імміграцію. Оскільки рішенням УДМС від 08.05.2023 №322 дозвіл на імміграцію позивача було скасовано у зв`язку з набуттям нею громадянства України, а законність такого рішення підтверджена судовими рішеннями у справі №120/9256/23, позивач втратила правові підстави для оформлення посвідки на постійне проживання.
Відповідач зазначив, що на виконання рішень суду повторно розглядав заяву позивача про обмін посвідки, однак за результатами перевірок було встановлено чинність рішення про скасування дозволу на імміграцію, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки відповідно до пункту 62 Порядку №321. Також відповідач наголосив, що рішення прийнято з дотриманням вимог законодавства, є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення позову немає.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, в 2011 році разом із батьками прибула на територію України та в 2014 році отримала посвідку на постійне проживання.
02.05.2023 року позивачка у зв`язку із досягненням 25 річного віку звернулась до ДП «Документ» із заявою щодо обміну посвідки. За наслідком розгляду поданої заяви отримала рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення №05032300019502 від 08.05.2023 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, яке в подальшому оскаржила.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/2841/24 визнано протиправним та скасовано вказане рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №05032300019502 від 08.05.2023 року та зобов`язано Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням правових висновків суду.
На виконання даного судового рішення Управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області прийнято рішення за№05032300019502 від 08.02.2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 з підстав вказаних в пп. 3 п. 62 Порядку №321.
Дане рішення також було оскаржено до Вінницького окружного адміністративного суду, який рішенням від 06.06.2024 року в справі №120/2841/24 частково задовольнив відповідні позовні вимоги, визнав протиправним та скасував рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №05032300019502 від 08.02.2024 р. про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , зобов`язавши Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням правових висновків суду.
На виконання рішення суду в справі №120/2841/24 Управлінням Державної міграційної служби у Вінницькій області прийнято рішення за№05032300019502 від 04.12.2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 з підстав вказаних в пп. 9 п. 62 Порядку №321.
Не погоджуючись із цим рішеннями позивачка звернулась до суду із даним позовом.
При вирішенні спору суд керується та виходить з наступного. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Частиною 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію» (далі Закон №2491) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання. Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання. Дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Згідно статті 3 Закону №2491 правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Аналіз змісту вказаних норм Закону №2491 дає підстави дійти висновку, що іммігрантами можуть бути лише іноземці та особи без громадянства. Після набуття цими особами громадянства України змінюється їх правовий статус та підстави перебування та проживання в Україні.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України від 18.01.2001 № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III).
Пунктом 1 статті 2 Закону № 2235 визначено, що законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Надаючи оцінку рішенню про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання , суд вказує наступне.
Відповідно до п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 р. №321 (далі – Порядок №321) територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:
1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;
2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;
3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;
4) встановлено належність особи до громадянства України;
5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;
6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17-19 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;
7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, чи іноземець або особа без громадянства вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином;
8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;
9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;
10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;
11) в інших випадках, передбачених законом. 
Згідно п. 63 Порядку №321 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.
У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.
Іноземець або особа без громадянства мають право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими їм було відмовлено в оформленні чи видачі посвідки, за умови дотримання строків, визначених пунктом 17 цього Порядку.
Із процитованого видно , що підстави для відмови у видачі довідки не є вичерпними.
Оцінюючи оскаржуване рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання, суд керується нормами частини другої статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій «прийняття рішень, вчинення (невчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України» - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у частині другій статті 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України".
"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:
- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;
- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій «прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії» - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
Так, як вбачається з спірного рішення, підставою для відмови у видачі посвідки став пп.9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 р. №321.
В той же час, згідно положень пп.9 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого КМУ від 25.04.2018 р. №321, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування, відкликання або визнання недійсним наданого їм дозволу на імміграцію або визнання недійсною відповідно до вимог пункту 73 цього Порядку посвідки, яка подана для оформлення у порядку обміну
Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача, конкретизуючи підстави для прийняття вказаного рішення, зазначає у відзиві, що 08.05.2023 року рішенням №322 позивачу було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Суд звертає увагу, що згідно пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію відкликається органом, що його надав, якщо іммігрант набув громадянство України. На таких осіб не поширюються вимоги статті 13 цього Закону, крім вилучення посвідки на постійне проживання.
Отже, з викладеного слідує, що позивачу відмовлено у видачі посвідки у зв`язку з скасуванням дозволу на імміграцію через набуття громадянства України.
Однак, відповідачем не враховано, що позивачу скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України через невиконання зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.27).
Більше того, відсутність в спірному рішенні будь-яких обґрунтувань щодо підстав для відмови в оформленні (видачі) позивачу посвідки на постійне проживання, окрім посилання на норму Порядку №321, позбавляє можливості встановити, чи дотримано міграційною службою всіх вимог Закону, у відповідності до положень статті 2 КАС України.
Відтак, оскаржуваним рішенням безпідставно відмовлено у видачі посвідки з підстав вказаних пп.9 п.62 Порядку №321 без належних обґрунтувань такої відмови, а тому, воно є протиправним, відповідно, підлягає скасуванню.
При цьому, суд вказує, що вимога зобов`язального характеру щодо розгляду повторно питання стосовно оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні, саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку є передчасною, оскільки в межах даної справи судом не досліджується питання стосовно права позивачки на отримання посвідки в порядку обміну, лише надається оцінка правомірності рішення про відмову у оформленні посвідки.
Відтак, належним способом захисту прав позивачки стане повторний розгляд питання про оформлення посвідки на постійне проживання із урахуванням правових висновків суду. 
А отже вимоги в частині зобов`язання повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі нової посвідки на постійне проживання в Україні саме в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25 річного віку, задоволенню не підлягають. 
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.
Враховуючи наведену норму, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 1211, 20 грн. судового збору підлягають відшкодуванню частково у розмірі 605,60 грн, пропорційно до задоволених вимог. 
Керуючись ст.ст. 73 - 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області №05032300019502 від 04.12.2024 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 .
Зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області повторно розглянути питання щодо оформлення та видачі посвідки на постійне проживання в Україні ОСОБА_1 із урахуванням правових висновків суду.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )
Відповідач: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця, Вінницька область, 21000, код ЄДРПОУ: 37836770)

Суддя  Чернюк Алла Юріївна