Справа № 529/514/26
Провадження № 2/529/527/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

23 липня 2026 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:  
головуючої - судді Петренко Л.Є.,
за участю секретаря - Звягольської В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору,

встановив:
Представник ТОВ “Бізнес Позика” 15.05.2026 через «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову вказав, що 21.05.2025 між ТОВ “Бізнес Позика” та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 539599-КС-001, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України “Про електронну комерцію” і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ “Бізнес Позика” через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця. Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 10 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку на умовах сплати процентів за користування кредитом, які є фіксованими.
27.02.2025 ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду № 1 до Договору № 539599-КС-001, відповідно до умов якої відповідачці надано додатково кредит в сумі 5 000 грн.
Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, здійснила лише часткове повернення кредитних коштів та сплату відсотків, на загальну суму 8 485 грн. 14 коп., внаслідок чого станом на 07.04.2026 утворилася заборгованість у загальному розмірі 38 371 грн. 88 коп., з яких: 12 577 грн. 32 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 16 384 грн. 56 коп. сума прострочених платежів по процентах, 1 910 грн заборгованість за комісією, які позивач просить стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами.
25.05.2026 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з?явився, у позовній заяві просить проводити розгляд справи у відсутність представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилась, однак про дату та час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Судову повістку на 23.06.2026 відповідачка отримала, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання, а судова повістка на 23.07.2026, яка надсилалась ОСОБА_1 рекомендованим листом за зареєстрованою адресою місця проживання, повернута без вручення з відміткою "адресат відсутній". Будь-яких заяв, відзиву на позов відповідачка не подала.

За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 21.05.2025 між ТОВ “Бізнес Позика” та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання кредиту № 539599-КС-001, шляхом обміну електронними документами, в порядку ст.12 Закону України “Про електронну комерцію”.
Строк на який надавався кредит становить 24 тижні, датою повернення кредиту сторонами визначено 05.11.2025 (а.с 21).
Сторонами узгоджено сплату комісії за надання кредиту в сумі 2 000 грн. – п. 2.5 договору.
Відповідно до п. 2.4 цього договору, стандартна процентна ставка за кредитом в день становить 1%. Денна відсоткова ставка – 0,87 % - п. 2.12.
ОСОБА_1 підписала вказаний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5927.
Кредитодавець надає кредитні кошти шляхом безготівкового переказу коштів на реквізити електронного платіжного засобу, який визначений у п. 12 договору – НОМЕР_1 (а.с.22 зворот, а.с. 29).
21.05.2025 позивач перерахував відповідачці кредитні кошти у розмірі 10 000 грн, що підтверджується довідкою (а.с.43).
Зарахування кредитних коштів 21.05.2025 в розмірі 10 000 грн на картку, що відкрита на ім?я ОСОБА_1 підтверджується листом та випискою про рух коштів по картці АТ КБ «Приватбанк».
27.05.2026 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору №539599-КС-001 про надання кредиту від 21.05.2025.
Згідно з умов вказаної додаткової угоди кредит збільшується на 5 000 грн., які позикодавець перерахував позичальниці на її платіжну картку – НОМЕР_1 , вказану у п. 13 додаткової угоди. 
Позичальник зобов`язується повернути кредит у строки та на умовах викладених у договорі – п. 2.1. додаткової угоди.
Комісія за надання додаткової суми кредиту становить 1 000 грн.
27.05.2025 позивач перерахував відповідачці кредитні кошти у розмірі 5 000 грн, що підтверджується довідкою (а.с.44).
Послідовність дій відповідача щодо отримання кредиту зазначений позивачем у візуальній формі послідовності дій клієнта (а.с.40).
Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 свої кредитні зобов`язання частково виконувала, 27.05.2025 остання здійснила платіж в сумі 3 040 грн., 11.06.2025 в сумі 2 776 грн., 30.06.2025 в сумі 2 669 грн. 14 коп., які зараховані на погашення відсотків, тіла кредиту та комісії. Надалі відповідачка ОСОБА_1 платежів на виконання своїх кредитних зобов`язань не виконувала, внаслідок чого має заборгованість в загалній сумі 38 371 грн. 88 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 577 грн. 32 коп., заборгованості по відсотках – 16 384 грн. 56 коп., комісі – 1 910 грн. (а.с. 12-14). 
Відповідно до зазначеного розрахунку нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося до 05.11.2025 в межах строку кредитування.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається із матеріалів справи, договір між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі - ч. 2 ст. 639 ЦК України.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Укладаючи кредитний договір, сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.
Судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), тому в силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до вимоги ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу відповідачкою не надано доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
Аналізуючи умови пункту 2.5 Договору та пункту 4 Додаткової угоди до договору, суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору та додаткової угоди відповідачка підтвердила, що вона обізнана та погодилась з умовою даного договору. Тому заборгованість у розмірі 1 910 грн. за комісією, пов`язану з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідачки. 
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором № 539599-КС-001 від 21.05.2025 в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 577 грн. 32 коп., нарахованими відсотками в сумі 16 384 грн. 56 коп. та комісії за видачу кредиту в сумі 1 910 грн, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо нарахування позивачем відсотків за ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. 
Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, позивачем з 17.07.2025 по 15.08.2025 нараховувались відповідачці ОСОБА_1 відсотки по ст. 625 ЦК України загальною сумою 7 500 грн. 
Вказаний вид нарахоаних відповідачці ОСОБА_1 відсотків по змісту позову преставником позивача не вказаний, однак врахований у суму, яку просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 загалом.
Крім цього, паралельно відбувалось нарахування і відсотків за користування кредитом, строк дії якого на момент нарахування таких не скінчився, строк кредитування 24 тижні, тобто до 05.11.2025.
Слід зазначити, що нарахування відсотків за користування кредитом та одночасне нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України не відповідає вимогам цивільного законодавства.
Так, право на одержання від позичальника процентів від суми позики передбачено нормами ст.1048 ЦК України.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В постанові від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 910/4518/16) від 05 квітня 2023 року зазначено, що регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за ч.2 ст.625 ЦК України нараховувалися до пред?явлення вимога про дострокове повернення кредиту, після цього такі відсотки не нараховувалися.
Отже, беручи до уваги період нарахування вказаних відсотків по ст.625 ЦК України, які нараховувались в період дії кредитних зобов`язань, до звернення позикодавця до позичальника з вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, які в свою чергу нараховувались одночасно з відсотками за користування кредитом, тому вимоги позивача в частині стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України в сумі 7 500 грн не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.
Отже, враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору № 539599-КС-001 від 21.05.2025 взяті на себе зобов`язання відповідачка ОСОБА_1 не виконала, реальна заборгованість за яким становить 30 871 грн. 88 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 12 577 грн. 32 коп., відсотків – 16 384 грн. 56 коп. та комісії за видачу кредиту 1 910 грн, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог, а саме 80, 45 %, в сумі 2 141 грн. 90 коп.
На підставі викладеного, керуючись статтями 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-268, 280,282 ЦПК України, суд,
ухвалив:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Бізнес Позика”, (місце знаходження: вул. Лесі Українки, 26, офіс 411, ЄДРПОУ 41084239) заборгованість за Договором про надання кредиту № 539599-КС-001 від 21.05.2025, що складається із заборгованості за тілом кредита 12 577 грн. 32 коп., заборгованості за відсотками 16 384 грн. 56 коп. та заборгованості за комісією 1 910 грн., всього 30 871 (одинадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 88 коп. та сплачений позивачем судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 2 141 (дві тисячі сто сорок одна) грн. 90 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, а саме безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуюча  Л.Є. Петренко