Справа № 638/14142/24
Провадження № 2/638/840/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Цвіри Д.М.,
за участю секретаря – Мажукіної Г.А.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Василенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, -
встановив:
В серпні 2024 року, позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просив:
- надати доступ до 1\2 частини квартири шляхом надання дублікатів ключів від вхідних дверей та усунення перешкод завданих ОСОБА_3 , своїми недобросовісними та протиправними діями при заміні замків у вхідних дверях однокімнатної квартири співвласником якої я є, за адресою АДРЕСА_1 , чим порушено моє право на вільне володіння, користування та розпорядження майном.
- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , моральну шкоду у розмірі 329 814.00 ( триста двадцять дев`ять тисяч вісімсот чотирнадцять ) гривень, заподіяну внаслідок недобросовісних та протиправних дій відповідача при оформленні мною документів на право власності, що зумовило обмеження моїх прав на вільне володіння, користування та розпорядження своєю частиною квартири, чим завдано моральних та душевних страждань.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору Дарування від 09 липня 2024 року, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно громадянка ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , розуміючи значення своїх дій, без будь - якого примушення, як фізичного так і морального, передала у власність Обдарованому безоплатно, а я, громадянин ОСОБА_2 , приймаю у дар належну ОСОБА_5 на праві приватної власності 1\2 ( одну другу) частку квартири АДРЕСА_3 .
Квартира АДРЕСА_4 складається з однієї житлової кімнати, житловою площею - 16.0 кв. м., загальною площею – 28.8 кв.м.
Документами, які підтверджують право власності Дарувальника на відчужувану частку квартири, є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 09.07.2024 року Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером № 6-1585, зареєстрованого 09.07.2024 року Державним реєстратором Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою, право власності № 55773705, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 2967616663120.
Отже, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачу належить 1\2 частина вищевказаної квартири, а на іншу частину претендує ОСОБА_3 , що зареєстрована та проживає АДРЕСА_5 , яка своїми недобросовісними діями, державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру не реалізовує, чим зловживає своїми процесуальними правами щодо оформлення державної реєстрації права власності на частину квартири, що зумовило обмеження прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю частиною квартири, а також у період з 2018 року по теперішній час встановлює перешкоди у користуванні квартирою співвласником якої позивач є, за адресою АДРЕСА_1 , крім того, умисно своїми діями у вищевказаній квартирі замінила замки від квартири та від дверей під`їзду та несанкціоновано вселила квартирантів у вищевказане спільне майно, чим порушує права позивача.
Позивач не маю доступу до квартири, оскільки відповідачка не передає дублікат ключів від вхідних дверей у квартиру. На прохання та письмові звернення з цього приводу відповідач ігнорує позивача.
Оскільки, Відповідачем не зареєстровано відповідного запису у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта про своє право на частину квартири, не виконано всіх належних дій, а лише формально проведено за нею право на отримання власності на 1\2 частину квартири, що є неналежною поведінкою останньої стосовно законного набувача майна.
Натомість, остання зловживаючи своїми правами продовжує свої дії, ігнорує офіційне спілкування, офіційну переписку щодо усунення перешкод у користуванні частиною квартири новим власником, що підтверджує недобросовісне ставлення до останнього.
Між сторонами існували спори, пов`язані з набуттям права власності на спірну квартиру, які вирішувалися в судовому порядку.
У зв`язку з цим між позивачем та відповідачем склалися конфліктні взаємовідносини. Позивач не має ключів від спірної квартири, були незаконно привласненні правовстановлюючих документів на квартиру та остання зловживає своїм становищем шляхом шахрайських дій відмовляє у наданні документів для проведення нотаріальних дій, а отже позивач, як співвласник спірної квартири, позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати площею 16,0 кв. м, кухні площею 5,5 кв.м, санвузол 2,3 кв.м, коридору площею 3,4 кв.м, комора 0.8 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м. Загальна площа квартири 28,8 кв.м.
Право користування належною частиною квартири позивач не може реалізувати, оскільки відповідачка не надає йому доступу до квартири.
Будучи співвласником частини квартири, не може користуєтися своєю частиною квартири.
До тих пір поки право співвласника житла не припинено, йому належить право користування, володіння та розпорядження своєю часткою майна.
У зв`язку з цим, ОСОБА_2 , нанесено моральну шкоду протиправними діями Відповідача, при оформленні документів на право власності частини однокімнатної квартири, а також встановлює перешкоди у користуванні квартирою співвласником якої є позивач, що зумовило обмеження його прав на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю з 2018 року та по теперішній час, що завдало моральних та душевних страждань.
Крім того, відповідач своєю недобросовісною поведінкою, протягом всього часу вводила суд в оману та зловживала своїми процесуальними правами, що підтверджується ухвалою Верховного суду по справі № 638/2517/18 від 05.03.2024 року, якими було задоволено в повному обсязі позовні вимоги тітки позивача ОСОБА_4 .
За вказаних обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 , як співвласник 1/2 частки спірної квартири має право на володіння, користування та розпорядження своєю частиною майна, однак неправомірні дії Відповідача зумовлюють обмеження його прав на вільне володіння, користування та розпорядження своєю частиною квартири, чим йому нанесено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях та відбувається постійне хвилювання, порушився сон, погіршився стан здоров`я.
Зазначене є підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок протиправних і недобросовісних дій відповідача у недопуску до частини квартири позивача, шляхом заміни замків у дверях, нанесених боргів за комунальні послуги, а також зловживаючи своїми правами щодо ненадання відповідних документів при оформленні права власності на квартиру, що зумовило обмеження прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю частиною квартири з 2018 року по теперішній час.

Ухвалою від 09.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

15.10.2024, представником відповідача подано через систему «Електронний суд» відзив, яким заперечувала проти позовних вимог і наполягала на відмові у задоволенні позову, обґрунтовуючи відзив тим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві особистої приватної власності ОСОБА_6 (дружині ОСОБА_7 , який є батьком відповідачки).
ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіт на ім`я своєї подруги - ОСОБА_4 (яка, зі слів позивача, є його тіткою).
ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після її смерті звернувся її чоловік – ОСОБА_7 . 23.02.2018 року ОСОБА_4 звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14.06.2023 року по справі № 638/2517/18 ОСОБА_4 було визначено додатковий строк - два місяці для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 .
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2024 року по справі № 638/2517/18 касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_7 , в інтересах якого діяла адвокат Бессонова О.М., на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було закрито.
Як вбачається із додатків до позовної заяви, 09.07.2024 року ОСОБА_4 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою, на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкоємцем іншої частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 був ОСОБА_7 (непрацездатний чоловік померлої ОСОБА_6 ), який мав право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту. Він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як зазначено в позовній заяві, 09.07.2024 року ОСОБА_4 подарувала частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивачеві по справі.
Право власності на другу половину квартири за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 ще не оформлено.
Слід зазначити, що після смерті ОСОБА_7 квартирою АДРЕСА_6 ніхто не користувався.
За незначний час до повномасштабного вторгнення відповідачка дала ключі від цієї квартири своїй колезі, яка мала намір тимчасово пожити в цій квартирі з дитиною, але після того як в середини березня 2022 року від вибуху в квартирі вибило вікна, вона стала непридатною для проживання і відтоді квартирою більше ніхто не користувався. Ключі від квартири колега віддала сусіду із квартири поруч, з яким ОСОБА_3 підтримувала зв`язок, оскільки на той час сама відповідачка вже виїхала із Харкова. 10.07.2024 року сусідка з нижнього поверху повідомила ОСОБА_3 через повідомлення у Viber, про те, що «чоловік на ім`я ОСОБА_8 , який представився новим господарем квартири, зламував замок на вхідних дверях у квартиру та лишив свій номер телефону НОМЕР_2 для зв`язку з ним».
Під час спілкування відповідачки у месенджері Viber з чоловіком на ім`я ОСОБА_8 , останній так і не повідомив жодних відомостей про себе та не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що він має відношення до квартири АДРЕСА_6 , що підтверджується, зокрема, скріншотом переписки у месенджері Viber, який доданий до позовної заяви.
В позовній заяві ОСОБА_2 зазначає про те, що ОСОБА_3 нібито «з 2018 року по теперішній час встановлює йому перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_6 , співвласником якої він є, а саме, умисно своїми діями замінила замки від квартири та від дверей під`їзду та несанкціоновано вселила квартирантів у вищевказане спільне майно, чим нібито порушує його права».
Зазначені твердження не відповідають дійсності, не підтверджуються жодними доказами, та навіть спростовуються доказами, які позивач додає до своєї позовної заяви.
Так, із договору Дарування квартири, який додано до позову, вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на ? частку квартири лише 09.07.2024 року.
Як зазначено в позовній заяві та підтверджується копією договору дарування квартири, ОСОБА_4 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 лише 09.07.2024 року. Отже, до цього часу, позивач не мав жодного відношення, а отже і жодних прав на зазначену квартиру.
Звертаючись із позовом до суду через 22 дні після набуття права власності на частку квартири, позивач вимагає надати йому «доступ до 1/2 частини квартири шляхом надання дублікатів ключів від вхідних дверей та усунення перешкод завданих ОСОБА_3 при заміні замків у вхідних дверях однокімнатної квартири співвласником якої він є, за адресою АДРЕСА_1 », однак при цьому він не посилається на докази того, що ОСОБА_3 дійсно замінювала замки у вхідних дверях однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , співвласником якої він є, та в під`їзді.
Разом з цим слід зазначити, що з березня 2022 року ОСОБА_3 перебуває за межами України, ключів від квартири у неї немає (оскільки вони лишились в Харкові у сусіда із квартири АДРЕСА_7 ), з середини березня квартира не придатна до використання через відсутність вікон та пошкодження комунікацій всередині будинку, більш того 10.07.2024 року позивач самостійно отримав доступ до квартири, зламавши замок на вхідних дверях квартири.
Отже, з огляду на те, що позивачем не доведено, що відповідачка чинить йому перешкоди в користування власністю з 2018 року, та з огляду на те, що на час звернення із позовом до суду він самостійно отримав доступ до квартири у задоволенні цієї позовної вимоги має бути відмовлено.
Позивачем не зазначено, які саме дії відповідачки є незаконними та яку саме норму матеріального права вони, на його думку, порушують. Оскільки позивачкою не вчинялось жодних протиправних дій/бездіяльності, то виключається наявність такого елементу як «вина», який є похідним від протиправної поведінки. Позивачем не зазначено, яким чином дії чи бездіяльність відповідачки вплинули на його права (та на які саме права). Позивачем не зазначено, в чому полягали його «душевні страждання». Тим більше в позовній заяві не йдеться про причинний зв`язок між порушенням норм права з боку відповідачки (якого насправді не було) та правами позивача, а отже і моральною шкодою.
Слід зауважити, що розмір грошового відшкодування, яке просить стягнути позивач за 22 дня перебування його у статусі співвласника майна, також нічим не обґрунтований, а просто визначений як вартість 1/2 частки квартири.

Ухвалою від 25.11.2025, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача категорично заперечувала проти позовних вимог, вказуючи, що відповідач не чинить перешкод позивачу у доступі до його майна.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, неодноразово повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомила.
Свідки в судовому засіданні надали пояснення, аналогічні поясненням позивача.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено:
відповідно до договору Дарування від 09 липня 2024 року, перебуваючи у здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно громадянка ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , розуміючи значення своїх дій, без будь - якого примушення, як фізичного так і морального, передала у власність Обдарованому безоплатно, а я, громадянин ОСОБА_2 , приймаю у дар належну ОСОБА_5 на праві приватної власності 1\2 ( одну другу) частку квартири АДРЕСА_3 .
Квартира АДРЕСА_4 складається з однієї житлової кімнати, житловою площею - 16.0 кв. м., загальною площею – 28.8 кв.м.
Документами, які підтверджують право власності Дарувальника на відчужувану частку квартири, є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 09.07.2024 року Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером № 6-1585, зареєстрованого 09.07.2024 року Державним реєстратором Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою, право власності № 55773705, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в ДРРП 2967616663120.
Отже, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, позивачу належить 1\2 частина вищевказаної квартири, а на іншу частину претендує ОСОБА_3 , що зареєстрована та проживає АДРЕСА_5 , яка своїми недобросовісними діями, державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру не реалізовує, чим зловживає своїми процесуальними правами щодо оформлення державної реєстрації права власності на частину квартири, що зумовило обмеження прав позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю частиною квартири, а також у період з 2018 року по теперішній час встановлює перешкоди у користуванні квартирою співвласником якої позивач є, за адресою АДРЕСА_1 , крім того, умисно своїми діями у вищевказаній квартирі замінила замки від квартири та від дверей під`їзду та несанкціоновано вселила квартирантів у вищевказане спільне майно, чим порушує права позивача.
Позивач не маю доступу до квартири, оскільки відповідачка не передає дублікат ключів від вхідних дверей у квартиру. На прохання та письмові звернення з цього приводу відповідач ігнорує позивача.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до положень статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно з частинами першою та другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 звертав увагу, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.
Верховний Суд також зауважував, що первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування жилим приміщенням має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування жилим приміщенням, такий порядок користування може встановити суд.
Суд доходить висновку, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні власністю, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкоди породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20(провадження № 61-21130сво21)).
Моральною шкодою визнаються страждання, завдані громадянину внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19)).
Відповідно до частин першої третьої статті 23 та частини першої статті 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав, за наявності самої шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку та вини, якщо закон не встановлює іншого.
У цій справі встановлено протиправне вчинення відповідачем перешкод у здійсненні позивачкою права користування спільним майном. Тривалість конфлікту, відмова забезпечити доступ під час аварійної ситуації, неодноразові письмові звернення позивачки об`єктивно змінили звичайний спосіб життя та спричинили позивачці душевні переживання.
Ураховуючи характер порушеного права, тривалість протиправної поведінки відповідача, глибину душевних переживань позивачки, а також вимоги розумності, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частини стягнення моральної шкоди у повному обсязі. Такий розмір є достатнім для справедливої компенсації встановлених немайнових втрат і не призводить до безпідставного збагачення позивачем.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 80, 81, 82, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди – задовольнити.
Зобов`язати  ОСОБА_3 , не чинити перешкоди  ОСОБА_2 , у користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати  ОСОБА_3 , передати  ОСОБА_2 , екземпляр набору ключів від під`їзду (домофону) та вхідних дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_2  329 814 гривень, в порядку відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_3 , на користь  ОСОБА_2 , 3851 грн. 00 коп., у рахунок сплаченого Позивачем судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Позивач:  ОСОБА_2  (зареєстроване місце проживання:   АДРЕСА_8 ).
Відповідач:  ОСОБА_3  (зареєстроване місце проживання:  АДРЕСА_9 ).
Третя особа: Шоста Харківська державна нотаріальна контора (адреса: майдан Свободи, 6 під`їзд, 4 поверх, к. 591, м. Харків).
Повний текст судового рішення виготовлено 18.08.2026.

Суддя Д.М. Цвіра