ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/11350/24
адміністративне провадження № К/990/55458/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф.,
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 (головуючий суддя - Іванов С.М., судді: Чередниченко В.Є., Шальєва В.А.) у справі №160/11350/24.

встановив:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0737368-2414-0412-UA12140310000078816 від 14.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 09.03.2021 позивач є власником будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній будівлі на прохання Синельниківської міської ради розміщені тимчасово переміщені особи. 14.09.2023 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення №0737368-2414-0412- НОМЕР_1 , згідно з яким позивачеві нараховано суму зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2022 рік у розмірі 1725,75 грн. Зазначене рішення позивач вважає протравним, оскільки відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України гуртожитки не є об`єктом оподаткування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 позов задоволено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 скасовано та прийнято нову постанову, якою в позові відмовлено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернулась із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025.

Підставою касаційного оскарження у даній справі позивач зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства та вважає, що судом апеляційної інстанції не повністю застосовано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.09.2020 у справі №420/5693/18. Також позивач посилається на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства, оскільки справа має виняткове значення для учасника справи.

У доводах касаційної скарги зазначає, що кімната в гуртожитку є частиною будівлі гуртожитку та не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Позивачем надана копія технічного паспорту на зазначену будівлю гуртожитка, а також копія листів Синельниківської міської ради, які підтверджують статус належної позивачу будівлі гуртожитка та використання даного об`єкту саме як гуртожитка для розміщення тимчасово переміщених осіб на прохання Синельниківської міської ради. Крім того, жиле приміщення (кімната в будівлі гуртожитку) загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є саме частиною будівлі гуртожитку.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено обставини справи, досліджено всі докази та надано їм належну оцінку, ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 377614774 від 08.05.2024) позивачу ОСОБА_1 з 09.03.2021 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості: жиле приміщення (кімната в будівлі гуртожитку) загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

14.09.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0737368-2414-0412-UA12140310000078816, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, щодо вказаного вище житлового приміщення у розмірі 1725,75 грн за податковий період - 2022 рік.

ОСОБА_1 оскаржила зазначене податкове повідомлення-рішення в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України № 9404/6/99-00-06-01-03-06 від 03.04.2024 залишено скаргу ОСОБА_1 без розгляду. 

Задовольняючи дані позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не наведено належних доказів на підтвердження обґрунтованості оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки позивачу належить на праві власності саме жиле приміщення - кімната в гуртожитку, а не будівля гуртожитку або кімната, що використовується для тимчасового проживання певних категорій громадян і, доказів зворотнього не надано, то відповідно підстави для застосування приписів підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення відсутні.

Надаючи оцінку обставинам у справі, Верховний Суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.

Так, відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України гуртожитки не є об`єктом оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

У пункті 266.4 статті 264 Податкового кодексу України встановлено пільги зі сплати податку. Так, відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Невключення окремого виду нерухомості до об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, пов`язане із встановленням законодавцем прив`язки до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю, та/або виду цієї нерухомості, її стану, місця розташування, а також специфікою діяльності, в якій використовується такий об`єкт нерухомості. Невключення гуртожитків до об`єктів оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки, зумовлене саме видом таких об`єктів нерухомого майна.

Статтею 127 Житлового кодексу України встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, який був чинним станом на час виникнення спірних правовідносин та скасований 01.01.2024, гуртожитки віднесено до підрозділу 11 Будівлі житлові групи 113 Гуртожитки класу 1130 Гуртожитки. Вказаний клас включає житлові будинки для колективного проживання, включаючи будинки для людей похилого віку та осіб з інвалідністю, студентів, дітей та інших соціальних груп, наприклад, будинки для біженців, гуртожитки для робітників та службовців, гуртожитки для студентів та учнів навчальних закладів, сирітські будинки, притулки для бездомних та т. ін.). Клас 1130 складається з підкласів 1130.1 Гуртожитки для робітників та службовців , 1130.2 Гуртожитки для студентів вищих навчальних закладів, 1130.3 Гуртожитки для учнів навчальних закладів, 1130.4 Будинки-інтернати для людей похилого віку та осіб з інвалідністю, 1130.5 Будинки дитини та сирітські будинки, 1130.6 Будинки для біженців, притулки для бездомних, 1130.9 Будинки для колективного проживання інші.

З аналізу наведених вище положень нормативно-правових актів слідує, що віднесення об`єктів нерухомості до гуртожитків зумовлене функціональним призначенням останніх, яке полягає у наданні місця для тимчасового проживання певним категоріям населення, які навчаються, виконують певну трудову функцію чи наділені відповідним статусом.

Наведена правова позицію викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 420/5693/18.

Відповідно до матеріалів даної справи, згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 21.05.2024 № 387 відомості щодо зміни призначення будівлі гуртожитку, розташованого у АДРЕСА_3 , відсутні.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2020 у справі № 420/5693/18 вказав, що звільнення гуртожитків від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, слід пов`язувати не тільки з наявністю у такої будівлі статусу гуртожитку, а й з дійсним використанням такої нерухомості для тимчасового проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання.

У листі виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 11.03.2024 № 06.0-1211/0/2-24, адресованому позивачеві, зазначено категорії осіб, які проживають у належному ОСОБА_1 гуртожитку, розташованому у АДРЕСА_1 (22 кімнати), у тому числі тимчасово переміщені особи, заселені за клопотанням виконавчого комітету міської ради, малозабезпечені сім`ї, заселені за клопотанням управління праці та соціального захисту населення міської ради, сім`я особи з інвалідністю другої групи, технічні працівники гуртожитку.

Відповідачем не зазначено і не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що належна позивачеві на праві приватної власності кімната АДРЕСА_4 , використовується не для тимчасового проживання визначених законодавством осіб, які можуть використовувати гуртожитки для проживання. Наявність у вказаної будівлі статусу гуртожитку відповідач не заперечує.

Враховуючи обставини даної справи, суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належна позивачеві на праві приватної власності кімната 22 у гуртожитку не є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правомірності дій відповідача при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області як суб`єктом владних повноважень, не доведено.

При цьому, доводи податкового органу про те, що позивач може використовувати в комерційній діяльності належну їй кімнату 22 загальною площею 35,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № 0737368-2414-0412-UA12140310000078816 від 14.09.2023 та наявність підстав для його скасування.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (частина перша статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, яке помилково скасовано судом апеляційної інстанції, Суд вважає, що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі №160/11350/24 скасувати.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі №160/11350/24 залишити в силі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень) 92 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді | В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова