| Справа №: 398/3424/26

провадження №: 2/398/3536/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
Іменем України 

"12" серпня 2026 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Орловського В.В., за участю секретаря судового засідання Харіної Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», представник позивача Поліщук Анна Юріївна, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Стислий виклад позиції позивача.
26 травня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду через підсистему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 260,00 грн та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 лютого 2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір № 17.02.2023-100002747. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховано на його банківську платіжну картку. Позивач зазначає, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно з розрахунком позивача становить 6 260,00 грн і складається з основного боргу (тіла кредиту) — 3 000,00 грн та процентів за користування кредитом — 3 260,00 грн. Позивач також посилається на здійснену відповідачем часткову сплату 100,00 грн від 09.03.2023 року як на дію, що свідчить про визнання боргу.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн та витрати, пов`язані з надсиланням відповідачу копії позовної заяви поштовим відправленням, у розмірі 116,58 грн, а також зазначає, що докази щодо понесених витрат на професійну правничу допомогу (орієнтовно 6 000,00 грн) будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 червня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 07 серпня 2026 року.
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, позивач та його представник були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У позовній заяві представник позивача просила проводити розгляд справи за її відсутності за наявними матеріалами та зазначила, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи він повідомлявся належним чином — шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, заяв про розгляд справи за його відсутності чи клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.
Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подав, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, керуючись нормами статей 280-281 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд цієї справи.
Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України суд підписав рішення без його проголошення; відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного судового рішення відкладено на строк, що не перевищує п`яти днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Укладення кредитного договору та видача коштів.
17 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 17.02.2023-100002747. Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки до кредитного договору № 17.02.2023-100002747 від 17.02.2023 року, Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) та Додатка до анкети Позичальника.
Перед укладенням договору відповідач пройшов процедуру ідентифікації та верифікації (отримання ідентифікаційних даних) через Систему BankID НБУ, абонентом якої ТОВ «Споживчий центр» є з 26 жовтня 2020 року. Це дозволило кредитодавцю отримати підтверджені дані про особу, включаючи прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП ( НОМЕР_1 ) та адресу реєстрації місця проживання. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С878», надісланим через SMS-повідомлення на його фінансовий номер телефону НОМЕР_2 . Факт підписання цим ідентифікатором прямо зазначено на кожному з електронних документів, з яких складається договір.
Договором встановлені такі умови кредитування:
сума кредиту — 3 000,00 грн;
строк, на який надається кредит — 42 дні з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту — 30.03.2023 року;
первинний період користування кредитом — 14 днів з дня його надання; черговий період — кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду;
процентна ставка «Економ» — фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». При цьому періодом «Економ» договір визначає період, який розпочинається в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу, та закінчується через 14 днів;
процентна ставка «Стандарт» — фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ»;
пунктом 7 Заявки окремо застережено, що розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку;
орієнтовна реальна річна процентна ставка — 75 979 %, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача — 5 520,00 грн (пункт 4.5 оферти). Згідно з підписаною сторонами Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є невід`ємною частиною договору, ця вартість складається із суми кредиту 3 000,00 грн та процентів за користування кредитом 2 520,00 грн, розрахованих трьома платежами по 840,00 грн за кожні 14 днів користування кредитом;
пунктом 10 Заявки визначено, що протягом строку дії договору тарифи за фінансовою послугою залишаються незмінними, а кредитодавець не надає супровідних послуг; комісій договором не передбачено;
пунктом 11 Заявки передбачено неустойку в розмірі 60,00 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, а пунктом 12 — розмір процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 730 % річних. Вимог про стягнення неустойки, а також інфляційних втрат і процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України позивачем у цій справі не заявлено.
На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Споживчий центр» 17 лютого 2023 року перерахувало кредитні кошти в розмірі 3 000,00 грн на банківську платіжну картку відповідача, реквізити якої позичальник самостійно вказав у Заявці до кредитного договору (5168-75XX-XXXX-5958). Ця обставина підтверджується наданою позивачем квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» (ID операції 2222098841) від 17.02.2023 року о 21:03, згідно з якою суму 3 000,00 грн виплачено на картку MASTERCARD 516875*58 з призначенням платіжної операції: «Видача за договором №17.02.2023-100002747». Виплата коштів відбулася через платіжну систему на підставі укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПриватБанк» договору, копію якого долучено до матеріалів справи.

Порушення зобов`язання та розмір заборгованості.
Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за зазначеним кредитним договором належним чином не виконав. Єдиний платіж у рахунок погашення заборгованості в розмірі 100,00 грн здійснено ним 09 березня 2023 року; вказану суму кредитодавець зарахував у рахунок погашення нарахованих процентів. Кредит у строк до 30.03.2023 року відповідач не повернув.
Згідно з наданим позивачем Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 17.02.2023-100002747, складеним станом на 18.05.2026 року, заборгованість відповідача становить 6 260,00 грн і складається з основного боргу (тіла кредиту) — 3 000,00 грн та процентів за користування кредитом — 3 260,00 грн. Інших нарахувань (комісій, штрафів, неустойки, процентів за ст. 625 ЦК України) розрахунок не містить.
Як убачається з поденного розрахунку, проценти нараховані позивачем виключно в межах узгодженого сторонами 42-денного строку кредитування — за період з 17.02.2023 по 30.03.2023 року включно, після чого нарахування припинено. При цьому за перші 14 днів користування кредитом (з 17.02.2023 по 02.03.2023) проценти нараховані за ставкою «Економ» 2 % на день, що становить 60,00 грн щоденно, а за наступні 28 днів (з 03.03.2023 по 30.03.2023) — за ставкою «Стандарт» 3 % на день, що становить 90,00 грн щоденно. Загалом нараховано 3 360,00 грн процентів, з яких за вирахуванням сплачених відповідачем 100,00 грн заявлено до стягнення 3 260,00 грн.
Свого контррозрахунку чи доказів погашення заборгованості (повністю або частково) відповідач суду не надав.

Норми права, які застосував суд.
На підставі ст. 205 та ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин, зміст якого зафіксований в електронному документі, вважається вчиненим у письмовій формі.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (§ 1. Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно з ч. 1 ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), забороняється підвищення процентної ставки за кредитним договором.
Відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у зазначений період. Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Відповідно до п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла на час спірних правовідносин) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини на підставі кредитного договору № 17.02.2023-100002747 від 17.02.2023 року, укладеного в електронній формі. Відповідач був належним чином ідентифікований через Систему BankID НБУ, обізнаний з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням процентів, і погодився з ними. Факт укладення договору підтверджується використанням відповідачем електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису та створює для сторін відповідні правові наслідки.
Належне виконання кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у розмірі 3 000,00 грн підтверджується наданою позивачем квитанцією платіжної системи від 17.02.2023 року, яка відповідно до пункту 159 розділу VIII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, має статус первинного документа та є належним і допустимим доказом перерахування коштів позичальнику. Зазначені у цій квитанції реквізити електронного платіжного засобу (516875*58) відповідають реквізитам картки, які відповідач самостійно вказав у Заявці до кредитного договору. Крім того, факт отримання кредитних коштів і обізнаності відповідача з умовами договору опосередковано підтверджується здійсненим ним 09.03.2023 року частковим платежем у розмірі 100,00 грн.
Відповідач, порушуючи умови кредитного договору та вимоги ст. 526, 1054 ЦК України, взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, суму кредиту у встановлений договором строк не повернув. Доказів погашення заборгованості чи обґрунтованого спростування розрахунку позивача відповідач суду не надав. За таких обставин вимога про стягнення основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 3 000,00 грн є доведеною і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Перевіряючи обґрунтованість вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 3 260,00 грн, суд виходить з такого.
Суд констатує, що проценти нараховані позивачем виключно в межах узгодженого сторонами 42-денного строку кредитування (з 17.02.2023 по 30.03.2023 року), за межі цього строку кредитодавець не вийшов, нарахувань після дати повернення кредиту не здійснював. У цій частині розрахунок відповідає умовам договору та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц.
Водночас суд не може погодитися із застосуванням позивачем з 03.03.2023 року процентної ставки «Стандарт» у розмірі 3 % на день замість ставки «Економ» у розмірі 2 % на день.
За змістом умов договору ставка «Економ» (2 % на день) застосовується протягом первинного періоду, а надалі — протягом періоду «Економ», який, згідно з визначенням, наведеним у пункті 6 Заявки, розпочинається лише в день, наступний за днем сплати позичальником повністю всіх процентів, нарахованих на дату платежу. Ставка «Стандарт» (3 % на день) застосовується в усі інші періоди. Отже, єдиною і виключною підставою для переходу від ставки 2 % до ставки 3 % є несплата позичальником нарахованих процентів у встановлений договором строк, тобто факт невиконання ним грошового зобов`язання. Саме така обставина й настала у цій справі: відповідач процентів за первинний період не сплатив, і кредитодавець з 03.03.2023 року застосував підвищену ставку.
Суд кваліфікує таку умову як механізм збільшення розміру фіксованої процентної ставки, оскільки зміна (збільшення) ставки прямо пов`язана виключно з фактом неправомірної поведінки позичальника (простроченням), а не з будь-якими об`єктивними чинниками, передбаченими частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України. Обидві встановлені договором ставки є фіксованими і незмінними, що прямо зазначено як у пункті 6 Заявки, так і в пункті 7 Заявки, згідно з яким розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку, а умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину (його частини) недійсним судом не вимагається.
Крім того, суд бере до уваги, що строк дії кредитного договору з відповідачем та весь період нарахування спірних процентів (17.02.2023 — 30.03.2023) припали одночасно на період дії воєнного стану, введеного в Україні з 24 лютого 2022 року, та на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який тривав до 30 червня 2023 року. Відповідно до п. 13 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також п. 6 і п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (у редакціях, чинних на час спірних правовідносин), у ці періоди імперативно заборонялося збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а споживач звільнявся від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Зазначені норми прямо поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч. 5 ст. 12 цього Закону умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом, є нікчемними.
Відтак нарахування процентів за підвищеною ставкою «Стандарт» у розмірі 3 % на день, здійснене кредитодавцем виключно у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язання зі сплати процентів, є неправомірним, а відповідна умова договору у цій частині не створює правових наслідків.
Такий висновок узгоджується і зі змістом самого правочину. Згідно з пунктом 4.5 оферти орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 5 520,00 грн, а підписана сторонами Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є невід`ємною частиною договору, визначає розмір процентів за весь 42-денний строк кредитування у сумі 2 520,00 грн, тобто розрахований саме за ставкою 2 % на день. Нарахувавши 3 360,00 грн процентів, позивач вийшов за межі загальної вартості кредиту, погодженої сторонами при укладенні договору.
За таких обставин проценти за користування кредитом підлягають перерахунку за ставкою 2 % на день за весь узгоджений сторонами строк кредитування, що становить 60,00 грн за кожен день користування кредитом, а за 42 дні — 2 520,00 грн. З урахуванням сплаченої відповідачем 09.03.2023 року суми 100,00 грн, яка відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 534 ЦК України зараховується в рахунок погашення процентів, до стягнення підлягають проценти в розмірі 2 420,00 грн.
Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 5 420,00 грн, з яких 3 000,00 грн — основний борг (тіло кредиту) та 2 420,00 грн — проценти за користування кредитом. У задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні 840,00 грн процентів, нарахованих внаслідок збільшення процентної ставки у зв`язку з простроченням, слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною 1 та пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальна сума заявлених позивачем майнових вимог становить 6 260,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 5 420,00 грн, що становить 86,58 % від заявленої суми позову. Позивачем документально підтверджено понесення судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2 305,15 грн.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення 116,58 грн витрат, пов`язаних з надсиланням відповідачу копії позовної заяви у паперовій формі листом з описом вкладення, суд зазначає таке. Обґрунтовуючи цю вимогу, позивач у позовній заяві зазначив, що відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Проте судом встановлено, що станом на дату подання позову (згідно з даними ЄСІКС цей каьінет реєстровано 08.01.2026) електронний кабінет у відповідача був зареєстрований, і саме через цей кабінет судом здійснювалося вручення відповідачу процесуальних документів у цій справі. Відповідно до частини 7 статті 43 ЦПК України копії поданих до суду в електронній формі документів надсилаються іншим учасникам справи до їхніх електронних кабінетів, а надсилання у паперовій формі листом з описом вкладення допускається лише у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про його наявність. Отже, необхідності в надсиланні документів поштою у цій справі не було, а понесені позивачем витрати не є витратами, пов`язаними з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, у розумінні пункту 4 частини 3 статті 133 ЦПК України. За приписами частини 9 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є їх розмір обґрунтованим. З огляду на наведене підстави для покладення цих витрат на відповідача відсутні.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач у позовній заяві заявив про намір подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд наразі не здійснює розподіл витрат на правничу допомогу, оскільки відповідні докази на час ухвалення рішення відсутні, залишаючи це питання для вирішення у додатковому рішенні.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 17.02.2023-100002747 від 17 лютого 2023 року у розмірі 5 420 (п`ять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 305 (дві тисячі триста п`ять) гривень 15 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення відповідачем починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, адреса місцезнаходження: 01032, місто Київ, вул. Саксаганського, буд. 133, літера А.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 12 серпня 2026 року.

Суддя В.В. Орловський