Справа № 560/4365/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

17 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, оскільки мав належним чином оформлену відстрочку від мобілізації.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов зазначила, що вимоги про скасування наказу та виключення позивача зі списків особового складу є передчасними і суперечать позиції Верховного Суду щодо незворотності процедури призову.
ІНФОРМАЦІЯ_2 не скористався правом на подачу відзиву на позов.
Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправленні у складі команди " НОМЕР_1 " від 21.02.2026 №3068/2 позивач призваний на військову службу під час мобілізації та направлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження служби.
Наказом військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №55 позивач зарахований до списків особового складу військової частини та призначений на посаду механіка-водія 2 самохідного артилерійського взводу 1 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону.
Позивач звернувся до суду з цим позовом для захисту своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжений діє станом на дату прийняття рішення у цій справі.
Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, оголошено проведення загальної мобілізації. Згідно з цим Указом призову на військову службу за мобілізацією підлягають військовозобов`язані та резервісти.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентоване Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військову службу і військовий обов`язок" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частина друга статті 1 Закону № 2232-XII передбачає, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини другої статті 2 цього Закону проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Згідно з частиною п`ятою статті 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За визначенням, закріпленим у статті 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.
Згідно з пунктом 2 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період призиваються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я та не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", для комплектування (доукомплектування) з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, навчальних частин (центрів) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Вказана норма є імперативною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив.
Питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації регулює стаття 23 Закону №3543-ХІІ, якою встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України "Про освіту", а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури (пункт 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ).
Відповідно до матеріалів справи у відповідності до вимог статті 23 Закону № 3543-XII позивач мав належним чином оформлену відстрочку від призову на військову службу, а отже не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до пункту 8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення), виконання завдання з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, призову громадян на військову службу покладені саме на районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 4 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки виконують покладені на них завдання у взаємодії з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також з органами військового управління, з`єднаннями, військовими частинами, установами, організаціями, вищими військовими навчальними закладами та військовими навчальними підрозділами закладів вищої освіти Збройних Сил та інших військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронними та розвідувальними органами, державними органами спеціального призначення з правоохоронними функціями, громадськими об`єднаннями (організаціями).
Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
З наведеного слід дійти висновку, що обов`язок щодо перевірки наявності відстрочки від призову під час мобілізації на військову службу та підстав для її надання покладений на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2 мав перевірити наявність чи відсутність у позивача права на відстрочку від призову за мобілізацією.
Водночас, ІНФОРМАЦІЯ_2 не вжив належних заходів щодо з`ясування таких обставин.
Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам. Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.
Оспорюваний наказ відповідача про мобілізацію позивача є індивідуальним актом.
Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, у яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі.
В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.
У пункті 5 рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи "правового акта індивідуальної дії" правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що "правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)" стосуються окремих осіб, "розраховані на персональне (індивідуальне) застосування" і після реалізації вичерпують свою дію.
У питанні скасування акту індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання, Верховний Суд має сталу та послідовну позицію, відповідно до якої такий акт не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності (зокрема, таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12.05.2021 у справі №9901/286/19, від 08.09.2021 у справі №816/228/17, Касаційний адміністративний суд у рішеннях від 14.07.2021 у справі №9901/96/21, від 27.10.2022 у справі №П/9901/97/21).
Виходячи із зазначених в цих судових рішеннях Верховного Суду правових висновків, суд зазначає, що скасування після його реалізації та вичерпання своєї дії оскаржуваного позивачем акту індивідуальної дії про його призов порушить стабільність публічно-правових відносин та принцип правової визначеності.
Таким чином, у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов позивача на військову службу слід відмовити.
Разом з тим, відмова у задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про призов на військову службу не свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 та не звільняє суд від обов`язку надати належний і ефективний судовий захист у разі встановлення протиправності дій суб`єкта владних повноважень.
Предметом судового контролю у цій справі є також правомірність дій відповідача при здійсненні заходів мобілізації, які передували прийняттю такого рішення та безпосередньо призвели до призову позивача на військову службу.
Як зазначено вище, на момент здійснення мобілізаційних заходів позивач мав належним чином оформлену відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Незважаючи на це, відповідач здійснив призов позивача на військову службу, не врахувавши наявність передбачених законом підстав для відстрочки.
Таким чином, саме дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації позивача за наявності у нього чинної відстрочки не відповідають вимогам законодавства та є протиправними.
З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у цій частині є визнання протиправними дій відповідача щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації без урахування наявної у нього відстрочки від призову.
Доводи військової частини про те, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинить відновлення попереднього становища особи, яка була призвана на військову службу, з посиланням на позицію Верховного Суду в постанові від 05.02.2025 у справі №160/2592/23, суд відхиляє, оскільки кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів.
У справі, на яку посилається відповідач, основний акцент поставлений на те, що акт індивідуальної дії разового застосування, який вичерпав свою дію фактом його виконання не може бути скасованим після його виконання через порушення гарантій стабільності суспільних відносин та принципу правової визначеності, але у цій суд надає оцінку не тільки акту індивідуальної дії, а й діям ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення процедури проведення мобілізації.
При цьому, висновки Верховного суду про визнання процедури призову незворотною, не є зразковим, а стосується конкретного випадку військовослужбовця, який майже через рік звернувся до суду з позовом про не проходження ВЛК.
Водночас у спірних правовідносинах порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 під час призову на військову службу під час мобілізації на особливий період до військової частини НОМЕР_1 .
Саме такі дії зумовили прийняття 22.02.2026 командиром військової частини НОМЕР_1 наказу №55, яким позивач зарахований до списків особового складу.
Командир військової частини безпосередньо не допустив протиправних дій при прийнятті вказаного наказу, однак суд вважає, що наказ НОМЕР_1 від 22.02.2026 №55 є протиправним та підлягає скасуванню як похідний від незаконних дій ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд також зазначає, що незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
Хоча Законом № 2232-ХІІ не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком такої мобілізації, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного їх відновлення належить зобов`язати військову частину прийняти наказ про звільнення позивача з військової служби.
За таких обставин, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.
Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації відповідно до поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_2 і відправленні у складі команди " НОМЕР_1 " від 21.02.2026 №3068/2 без урахування наявної у нього відстрочки від призову.
Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 від 22.02.2026 №55 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини та призначення на посаду механіка-водія 2 самохідного артилерійського взводу 1 самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини та звільнити його з військової служби.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )  Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 ) 	

Головуючий суддя 		О.Л. Польовий