Справа № 303/1149/26
Провадження № 2/303/490/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Торинець Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наша оселя-15», третя особа - Мукачівська міська рада (представник - Габовда Олександра Василівна) про визнання права власності,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСББ «Наша оселя-15», третя особа - Мукачівська міська рада, про визнання права власності, в якому зазначила, що вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме: автомобільний гараж загальною площею 20,48 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Її чоловік набув право на будівництво та розміщення вказаного гаража на законних підставах: згідно з рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради народних депутатів Закарпатської області від 11 червня 1986 року № 159 йому надано дозвіл, на підставі якого було оформлено будівельний паспорт із планом розташування, після чого гараж побудовано. Починаючи з липня 1986 року спадкодавець вільно, відкрито та безперешкодно користувався цим майном, а після його смерті вона продовжує користуватися гаражем і зберігати в ньому автомобіль. Вона не може оформити право власності на спірний гараж, оскільки на нього відсутні правовстановлюючі документи. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на майно, зареєстрованих безпосередньо за покійним чоловіком. Оскільки право власності спадкодавця на збудовану споруду за життя ніким не оспорювалося, а захистити свої законні права та оформити спадщину в нотаріальному порядку через відсутність повного пакета документів неможливо, єдиним способом захисту інтересів є судове рішення. Просила визнати за нею право власності на гараж, площею 20.48 м. кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
21.05.2026 представник Мукачівської міської ради подав письмові пояснення, у яких зазначив, що спірний збірно-розбірний металевий гараж, розташований у дворі спільного користування за адресою: АДРЕСА_1 , є тимчасовою спорудою, а не капітальним об`єктом нерухомого майна. Дозвіл на його тимчасове встановлення надано рішенням виконавчого комітету Мукачівської міської ради народних депутатів від 11.06.1986 № 159 і він мав виключно особистий, цільовий та пільговий характер, оскільки надавався спадкодавцю ОСОБА_2 як особі з інвалідністю III групи з ручним керуванням автомобіля для зберігання його транспортного засобу. Згідно з чинним Положенням про порядок будівництва та встановлення гаражів для легкових автомобілів на території міста Мукачево, затвердженим рішенням міськради від 26.01.2012 № 442, право на розміщення таких споруд у масивах багатоквартирної забудови є строковим та невіддільним від особи пільговика. Після смерті ОСОБА_2 зазначений пільговий дозвіл від 1986 року автоматично втратив чинність, оскільки спірна тимчасова конструкція за законом не є об`єктом права власності, не має статусу нерухомості і підлягає знесенню в разі відсутності законних підстав для її подальшого розміщення, вона не може входити до складу спадкової маси після смерті чоловіка позивачки, що унеможливлює визнання на неї права власності в порядку спадкування.
15.07.2026 позивачка подала додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що спірний збірно-розбірний гараж за своїми конструктивними характеристиками є рухомою річчю, а відсутність правовстановлюючих документів не свідчить про відсутність самого права власності, оскільки факт тривалого володіння, користування та утримання майна підтверджує існування сталого майнового зв`язку між власником і цією річчю. Також наголосила на безпідставності посилань третьої особи на нормативно-правові акти, що набрали чинності після виникнення спірних правовідносин, оскільки відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому оцінка правомірності набуття права власності має здійснюватися виключно на підставі законодавства, чинного на момент його виникнення.
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2026 позовну заяву залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.
У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі.
Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у письмових поясненнях.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 14.04.2007 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.09.2009 встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрована в АДРЕСА_2 , у тому числі з урахуванням 1/2 частки майна, від якої відмовився син померлого ОСОБА_3 . Спадкове майно складається з простих іменних акцій ВАТ «Мукачівприлад» в кількості 42 штуки, загальною сумою по номіналу 6846 гривень. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видане ОСОБА_4 .
Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Мукачівської міської ради народних депутатів Закарпатської області №159 від 11.06.1986 про затвердження актів прийомки в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надання дозволу управлінню головного архітектора міста на виготовлення виконавчих креслень на самовільно проведене громадянами будівництво та прибудови, розглянувши подання управління головного архітектора міста та протокол №10 від 29.05.1986 комісії з питань індивідуального будівництва, виконком міської ради народних депутатів вирішив: дозволити тимчасово встановити збірно-розбірний металевий гараж гр. ОСОБА_2 , інвалід ІІІ-групи, який проживає по АДРЕСА_3 в кварталі місця проживання, згідно генплану забудови, розробленого управлінням головного архітектора міста.
Перша мукачівська державна нотаріальна контора, листом №230/1-16 від 29.04.2026 повідомила позивачку, що відповідно до відкритої 13.06.2007 спадкової справи №281/2007 до спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 спадкоємцем є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інших спадкоємців, які би прийняли спадщину немає.
Постановою державного нотаріуса Першої мукачівської державної нотаріальної контори Плеші А.М. від 20.05.2026 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на гараж збірно-розбірного типу, що належав її чоловікові - ОСОБА_2 , оскільки нотаріусу не подано документів, які посвідчують про право власності на спадкове майно. 
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. 
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Таким чином, відповідачем є та зі сторін у процесі, яка притягується судом до відповіді за позовом, тому що на неї вказує позивач, як на порушника свого права. 
Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Тобто ст. 13 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення відповідачів, як осіб, до яких пред`являється позов, є виключним правом позивача. 
Відповідно до частин 1-3 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.  Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. 
Статтею 51 ЦПК України не передбачено право суду самостійно залучати до участі у справі співвідповідача, навіть у випадку обов`язкової співучасті, якщо позивач не заявить такого клопотання.  
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів, обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому суд не має права самостійно залучати співвідповідача або заміняти первісного відповідача.
Відповідно до п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц за результатами розгляду справи суд відмовляє у позові, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави, передбачені ст. 51 ЦПК України, для заміни неналежного відповідача або залучення належного відповідача
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, згідно зі ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Виходячи з вимог ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Враховуючи характер спірних правовідносин, предметом яких є визнання права власності на спадкове майно, саме територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування є особою, права та обов`язки якої можуть бути безпосередньо порушені або змінені у разі задоволення позову. 
Натомість ОСББ «Наша оселя-15» не є суб`єктом спірних матеріальних правовідносин щодо спадкування майна та не набуває будь-яких прав чи обов`язків стосовно спірного об`єкта внаслідок вирішення цього спору.
У спадкових спорах коло належних відповідачів чітко визначено законом та судовою практикою. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, який зазначав, що у справах про визнання права власності в порядку спадкування за відсутності інших спадкоємців належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування, який представляє територіальну громаду.
Позивачка визначила відповідачем у справі ОСББ «Наша оселя-15», який згідно ч. 1 ст. 1277 ЦК України не повинен відповідати за цим позовом.
Крім того, у судовому засіданні 15.07.2026 суд роз`яснив позивачці, що ОСББ «Наша оселя-15» не є належним відповідачем у даній справі. Незважаючи на це, позивачка не скористалася наданим їй статтею 51 ЦПК України правом заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним.
Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджували би належність спірного майна спадкодавцю на момент відкриття спадщини.
За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, адже кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Слід зазначити, що відмова в задоволенні позову з вказаної підстави не перешкоджає позивачу повторно звернутись до суду з вказаною позовною вимогою, пред`явивши позов до належного відповідача.
Керуючись ст. 4, 13, 48, 51, 59, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, 1172 ЦК України, суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наша оселя-15» (місце проживання: 89600, вул. Берегівська, буд.28А, м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область), третя особа Мукачівська міська рада (місцезнаходження: 89600, пл. Олександра Духновича, буд.2, м. Мукачево, Мукачівський район, Закарпатська область) про визнання права власності – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя