Дата документу 13.07.2026 
Справа № 334/8317/25
Провадження № 1-кп/334/354/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

13 липня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025087050000304 від 01.08.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню освіту, працюючого ПАТ «Запоріжсталь», не одруженого, який не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, який не є адвокатом чи депутатом, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України 

ВСТАНОВИВ:
31.07.2025, близько 15 години 10 хвилин, ОСОБА_6 знаходячись на дитячому майданчику біля буд. № 175 по пр. Соборному у м. Запоріжжя, на ґрунті неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, застосував фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_4 , а саме, шляхом щипання останнього за ноги спричинив останньому синці на передній поверхні правого стегна у середній третині; синець на зовнішній поверхні правого стегна у середній третині; синці на передній поверхні лівого стегна в середній третині; синці на передньо -зовнішній поверхні лівого стегна у верхній та середній третині, що відповідно до висновку експерта №1763/к від 25.09.2025 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав та надав пояснення, що 31 липня 2025 року, в обідній час він вийшов у двір, де зустрів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Пізніше, до них підійшов ОСОБА_4 . Вони сіли на лавочку та спочатку просто сиділи спілкувалися, а потім почали грати в гру «впізнай марку машини». Суть гри полягала у тому, що треба вгадати марку машини, а хто не вгадує або не правильно називає марку машини, отримує ляпас. Грали вони хвилин 20. При цьому, ОСОБА_10 програв разів 5-7, за що отримував долонею по нозі. Згодом ОСОБА_11 покликали до дому обідати, тому він пішов до дому, а він з хлопцями ще трохи посидів на лавочці та розійшлися. У ввечері, він дізнався від ОСОБА_8 , що ОСОБА_10 усім розповів, що його пощипав за ноги ОСОБА_12 . Він намагався поговорити з бабусею ОСОБА_11 , але вона сказала, що розмовляти буде лише у поліції. 
ОСОБА_6 доводив суду, що конфлікти з ОСОБА_11 у нього були й до цих подій. При цьому, ініціатором конфліктів завжди був ОСОБА_11 . 
Отже, ОСОБА_6 категорично стверджував, що він нікого не щипав оскільки розуміє свою силу удару. Він лише декілька разів легенько долонею ляснув ОСОБА_11 по нозі за правилами гри. 
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 просив суд ухвалити виправдовуваний вирок відносно його підзахисного, оскільки ОСОБА_6 не скоював інкримінованого йому правопорушення. 
Захисник зауважував суду, що надані фотознімки синців потерпілого ОСОБА_13 не відповідають подіям, вказаним в обвинувальному акті, оскільки візуально видно, що синці на фото утворились не в той же день.
Також, захисник наголошував, що покази свідків не вказують на факт нанесення тілесних ушкоджень його підзахисним потерпілому ОСОБА_14 . 
Дійсно, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 раніше був конфлікт на фоні того, що ОСОБА_6 заступився за дівчинку, яку образив ОСОБА_4 . Проте, до подій, вказаних в обвинувальному акті, вони не мають відношення. 
Стосовно аудіо запису погроз ОСОБА_6 та підбурення хлопців щоб вони не вказували на нього, як на особу, яка вчиняла дії відносно ОСОБА_4 , захисник звертав увагу суду, що даний аудіо файл не містить числа, місяця та часу цих дзвінків, тому надавати їм оцінку та вказувати що це погрози були з приводу подій, які сталися 31 липня 2025 року є недоречним.
Захисник зазначав, що психоемоційний стан неповнолітнього потерпілого заслуговує на огляд спеціаліста та можливо йому потрібна допомога з боку психолога.
Підсумовуючи вищевикладене, захисник просив суд взяти до уваги усі доводи сторони захисту та ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.
З показів наданих неповнолітнім ОСОБА_4 у присутності його законного представника та психолога ОСОБА_15 , ОСОБА_16 пояснив, що 31 липня 2025 року, приблизно в обідній час, він вийшов у свій двір погуляти з хлопцями. Спочатку вони сиділи на лавці та грали в телефонах. Згодом, до них підійшов ОСОБА_6 та запропонував грати в гру «відгадувати марки машин», хто не вгадає, він буде бити або щипати. ОСОБА_17 відмовився від такої гри, а ОСОБА_6 сказав, що не будеш грати, буду тебе щипати. Він змушений був погодитися на такі умови. Під час гри, він став помилятися у правильних відповідях, тоді ОСОБА_6 почав його бити долонею по ногах та щипати. Він просив його не робити цього, але ОСОБА_6 не реагував на прохання. При цьому, друзі спостерігали за діями ОСОБА_6 мовчки. Потім його бабуся покликала до дому обідати. Після обіду вони вийшли у двір разом з бабусею. Свої синці він спочатку показав ОСОБА_18 , а вже ОСОБА_19 розповіла бабусі що у нього ноги у синцях. Коли у двір повернувся ОСОБА_6 , бабуся у нього запитала для чого він побив ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_20 став пояснювати бабусі що він нічого не робив, та вони просто грали у дворі. У ввечері, коли батько повернувся з роботи, бабуся йому розповіла що сталося та показала синці. Батько вирішив, що треба звертатися до поліції.
Потерпілий також пояснював, що конфлікти у нього з ОСОБА_21 давно. Він періодично знущається над ним, проте, ОСОБА_11 побоюється його, оскільки ОСОБА_6 старший за нього та сильніший. 
Батько декілька разів розмовляв з ОСОБА_22 та його батьками але вони заперечують що ОСОБА_22 щось вчиняє. 
У судовому засіданні надав свої пояснення законний представник неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_5 , згідно яких він підтвердив обставини подій, які відбулися 31.07.2025 року та додатково доводив, що безпосередньо він не був свідком подій, а знає про конфлікт лише зі слів ОСОБА_11 та бабусі. 
Про стосунки між ОСОБА_11 та ОСОБА_22 , ОСОБА_5 пояснив, що декілька років потому, також був конфлікт між ОСОБА_21 та його сином ОСОБА_11 . Коли він підійшов до батьків ОСОБА_23 , вони сказали, що бійку вчинив ОСОБА_11 та ударив їх сина. Батьки ОСОБА_23 вважають, що діти самостійно повинні вирішувати свої конфлікти без дорослих. 
При цьому, ОСОБА_11 побоюється ОСОБА_22 , оскільки той старше за нього та відповідно, що сил у нього більше. 
Законний представник неповнолітнього потерпілого, як батько надав характеристику своєму сину та пояснив, що ОСОБА_11 дисциплінований та вихований хлопець. Він ніколи не буде вчиняти сварки. Його син мав психологічну травму, вони ходили до дитячого психолога, проте, на теперішній час у його сина не має проблем психоемоційного характеру. 
Він, як батько заборонив йому спілкуватися з ОСОБА_22 та не підходити до нього, якщо бачить його у дворі. 
Законний представник висловив суду свою думку стосовно майбутнього покарання ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим та призначити покарання на розсуд суду.
У судовому засіданні, у присутності своїх законних представників та психолога були допитані неповнолітні свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_8 .
При цьому, свідок ОСОБА_26 пояснила, що вона не була свідком подій 31.07.2025 року. Лише у ввечері того дня, у дворі біля будинку, до неї підійшов ОСОБА_16 та показав синці на ногах. При цьому він сказав що впав на вулиці та лише після того, як вона розповіла про синці бабусі ОСОБА_11 , він зізнався, що це ОСОБА_20 його щипав за те, що він не вгадував марки машин. 
Свідок ОСОБА_25 пояснив, що 31 липня 2025 року, вони грали у дворі біля свого будинку. Їх було четверо: Він, ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . Грали в гру «вгадай марку машини». Кожен по черзі повинен був вгадати марку машини. Грали вони не довго. При цьому, не було ніяких конфліктів. Згодом ОСОБА_11 покликали до дому обідати. Вони розійшлися. Через дві – три години знов усі зустрілися, але вже ОСОБА_23 не було. До них підійшов ОСОБА_10 та показав свої синці на ногах та руках. На їх запитання відкіля такі синці, ОСОБА_11 розповів що їх нібито зробив ОСОБА_27 , прізвища якого він не знає, та лише пізніше зізнався що це зробив ОСОБА_12 . 
Також, свідок пояснив, що спеціально ОСОБА_11 ніхто не бив та не щипав, це була така гра, вони усі грали і нікому не було боляче від таких легких ударів долонею по нозі.
ОСОБА_25 заперечував факт погроз з боку ОСОБА_23 та підтвердив, що його ніхто не залякував та не просив змінювати покази. 
Тож, відкіля у ОСОБА_13 з`явилися синці, йому не відомо, оскільки між ОСОБА_21 та ОСОБА_28 не було бійки.
Свідок ОСОБА_8 пояснив суду, що він не пам`ятає сварок між ОСОБА_21 та ОСОБА_28 . 
31.07.2025 року, він, разом з ОСОБА_29 , ОСОБА_28 та ОСОБА_21 грали в гру «вгадай марку машини». Кожен по черзі повинен був вгадати марку машини. Грали вони не довго. Згодом, ОСОБА_11 подзвонили та покликали до дому. Усі розійшлися та зустрілися вже ввечері. Ввечері, на вулиці ОСОБА_16 став показувати їм синці, при цьому не розповідав хто і коли йому поставив ці синці. 
Свідок ОСОБА_8 також пояснив, що ОСОБА_30 часто свариться з дітьми у дворі. Він перший їх чіпає та може вдарити. Стосовно того, що ОСОБА_12 спричиняв ОСОБА_11 біль або щипав його, йому не відомо.
ОСОБА_8 заперечував факт погроз з боку ОСОБА_23 та підтвердив, що його ніхто не залякував та не просив змінювати покази. 
Крім неповнолітніх свідків, судом допитані свідки ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та свідки сторони захисту ОСОБА_33 ( відчим обвинуваченого) та мати обвинуваченого ОСОБА_34 .
Свідок ОСОБА_31 , яка є бабусею неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 пояснила, що у її онука були часті конфлікти з ОСОБА_21 , який фактично знущається над ОСОБА_11 . Він постійно йог чіпляє, може зняти шапку з голови ОСОБА_11 та кинути її на землю, щоб той піднімав її. ОСОБА_11 дорослі казали, щоб він не дружив з ним, але ОСОБА_11 після сварок мирився з ОСОБА_22 та продовжував з ним грати. 
Безпосереднім свідком подій, які сталися 31 липня 2025 року, вона не була. Про синці їй розповіла ОСОБА_35 . ОСОБА_36 вже, вона зняла одежу онука та побачила синці. Тоді вже ОСОБА_11 розповів про те, що в ході гри, ОСОБА_20 бив його рукою по ногах та щипав ОСОБА_13 . 
Свідок ОСОБА_32 у судовому засіданні пояснила, що 31 липня 2025 року, вона сиділа на лавці біля свого під`їзду та бачила, що хлопці грали у футбол во дворі. Потім вони сіли на лавку та щось там розмовляли. Ніяких сварок або криків вона не чула. Ніхто з хлопців не сварився. 
Свідок ОСОБА_32 добре знає родину ОСОБА_37 та спілкується з ОСОБА_38 , яка нічого не розповідала стосовно нанесення тілесних ушкоджень її онуку ОСОБА_14 . 
Свідки сторони захисту ОСОБА_33 , який є відчимом обвинуваченого та мати обвинуваченого ОСОБА_39 у судовому засіданні надали суду характеризуючи данні ОСОБА_23 та ОСОБА_13 . Вважають, що ОСОБА_16 специфічна дитина, яка намагається звернути до себе увагу за рахунок того, що до усіх чіпляється, голосно виражається нецензурною лайкою. Декілька років потому, у них вже був конфлікт з ОСОБА_21 , де ОСОБА_11 ногою вдарив в область паха їх сина. Свідком подій 31.07.2025 року, вони не були, але повністю довіряють своєму сину, який сказав, що ніяких не було сварок, а була гра, де програвший отримує ляпоса долонею руки. То ж від таких ударів не можуть утворитися такі синці, які показував ОСОБА_11 . 
Окрім показів обвинуваченого, потерпілого, свідків, судом досліджено висновок судово-медичного експерта № 1763/к від 25.09.2025 року, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено синці на передній та зовнішній поверхнях правого стегна, на передній та передньо-зовнішній поверхнях лівого стегна. Ушкодження зафіксовані як легкі тілесні, а за механізмом утворення — відповідають утисканню твердими предметами (пальцями рук/щипанням).
Долучений до матеріалів аудіозапис розмов, де зафіксовано голос ОСОБА_6 , який підбурює хлопців з двору «мовчати» та не вказувати на нього правоохоронним органам. 
Аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_6 повністю доведеною, а версію сторони захисту — неспроможною з огляду на таке:
Покази неповнолітнього потерпілого ОСОБА_4 є чіткими, послідовними та повністю підтверджуються об`єктивними медичними даними висновку СМЕ № 1763/к. Точкова локалізація синців на обох стегнах у середніх і верхніх третинах свідчить про цілеспрямоване утискання шкіри пальцями рук (щипання), що повністю виключає версію обвинуваченого та свідків захисту про «звичайні легкі ляпаси долонею».
Твердження адвоката про невідповідність фотознімків даті події повністю спростовуються висновком судово-медичної експертизи, яка є первинним науково-процесуальним доказом визначення давності утворення ушкоджень.
Покази свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_41 у частині заперечення насильства суд оцінює критично та розцінює як прояв підліткової солідарності та кругової поруки. Водночас їхні покази є важливим непрямим доказом вини, оскільки обидва свідки чітко зафіксували появу масивних синців на тілі ОСОБА_11 одразу після його спілкування з ОСОБА_6 .
Факт того, що потерпілий спочатку приховував причину появи синців перед ОСОБА_42 (казав, що впав), а перед хлопцями вигадав «Дениса», свідчить про стан заляканості, психологічного тиску та остраху перед старшим і фізично сильнішим ОСОБА_6 . Це підтверджує також свідок ОСОБА_31 , описуючи системні знущання обвинуваченого над її онуком.
Заперечення свідками ОСОБА_43 та ОСОБА_44 фактів погроз спростовується дослідженим аудіозаписом. Попри відсутність часових маркерів, контекст розмови про підбурювання свідків «не здавати ОСОБА_22 » логічно та безальтернативно пов`язаний виключно з цим кримінальним провадженням.
Покази свідка ОСОБА_45 не спростовують обвинувачення, оскільки щипання на лавці не обов`язково супроводжувалося гучними криками, які могла почути сусідка на відстані. 
Покази батьків обвинуваченого ( ОСОБА_46 та ОСОБА_47 ) суд відкидає, оскільки вони не були свідками подій, а їхні судження базуються на родинному бажанні захистити сина та упередженому ставленні до потерпілого.
Клопотання захисту про психоемоційний стан дитини також відхиляється судом, оскільки допит потерпілого здійснювався за участю дитячого психолога ОСОБА_15 , яка не виявила ознак стороннього навіювання чи фантазування. Покази батька ОСОБА_5 підтверджують відсутність у дитини психічних проблем на момент розгляду справи.
При ухваленні вироку суд звернув особливу увагу на вік учасників події, а саме: на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 був повнолітньою особою, 2006 року народження, тоді як потерпілий ОСОБА_4 є малолітньою дитиною 2012 року народження. Різниця у віці між ними становить близько шести років, що у дитячому та підлітковому віці означає істотну різницю як у фізичному розвитку, так і в психологічній зрілості.
ОСОБА_6 , як повнолітня особа повинна усвідомлювати межі допустимої поведінки щодо малолітньої дитини та розуміти, що застосування будь якої фізичної сили, навіть якщо воно не завдає тяжких наслідків, є неприпустимим. Натомість ОСОБА_6 не лише не припинив свої дії, а фактично застосував фізичний вплив до дитини, яка не могла перебувати з ним у рівному становищі.
Крім того, в ході судового розгляду встановлено та підтверджено показами свідків, що між сторонами ще до події існували неприязні відносини та часто виникали конфлікти. Допитані у суді батько потерпілого, бабуся, сам потерпілий та ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 підтвердили, що батько потерпілого раніше неодноразово робив ОСОБА_51 зауваження з приводу того, щоб останній не ображав його сина. Сам факт таких зауважень свідчить про те, що конфлікт не виник раптово саме 31 липня 2025 року, а мав передісторію. Отже, дії обвинуваченого не можуть розцінюватися як випадкові чи необережні.
Водночас суд звернув увагу суду і на покази неповнолітніх свідків, які повідомили, що під час перебування на дитячому майданчику вони грали у гру, пов`язану із відгадуванням марки автомобілів. За правилами цієї гри той, хто не міг правильно назвати марку автомобіля, отримував удари долонею або плескання по ногах. При цьому свідки також підтвердили, що ОСОБА_6 застосовував такі дії і до ОСОБА_4 .
Саме ці показання узгоджуються між собою та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №1763/к від 25.09.2025, де експертом встановлено наявність множинних синців саме на передній та зовнішній поверхнях обох стегон потерпілого. Локалізація ушкоджень є характерною саме для неодноразового локального механічного впливу пальцями рук або стискання м`яких тканин. Вказані ушкодження не є випадковими, а виникли від багаторазового зовнішнього механічного впливу, що повністю узгоджується з показаннями свідків про те, що ОСОБА_52 щипав або плескав потерпілого по ногах.
Таким чином, висновок експерта не існує окремо від інших доказів, а є їх об`єктивним медичним підтвердженням.
Посилання сторони захисту, що всі діти брали участь у грі добровільно, не виключає відповідальності обвинуваченого за скоєне, оскільки по-перше: малолітня дитина не може надати юридично значущої згоди на заподіяння їй тілесних ушкоджень; по-друге, жодна гра не передбачає можливості заподіяння її учасникам тілесних ушкоджень, які згодом фіксуються судово-медичною експертизою як легкі тілесні ушкодження. Так, серед усіх учасників гри, лише ОСОБА_6 будучи повнолітньою особою, був зобов`язаний усвідомлювати наслідки своїх дій та припинити будь-який фізичний вплив на малолітнього, незалежно від характеру гри чи поведінки інших дітей.
Отже, фактичні обставини кримінального провадження підтверджуються сукупністю взаємопов`язаних доказів: показаннями потерпілого, свідків, висновком судово-медичної експертизи та іншими матеріалами кримінального провадження. Жоден із досліджених доказів не спростовує висновок про те, що саме дії ОСОБА_6 стали причиною утворення у потерпілого легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, у судовому засіданні доведено, що ОСОБА_6 умисно застосував фізичне насильство щодо малолітнього ОСОБА_4 , внаслідок чого останньому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, а його вина повністю підтверджена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Підсумовуючи вищевикладене, оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно працює, має стійкі соціальні зв`язки, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. 
Судом не встановлені обставини, що пом`якшують покарання, у зв`язку з повним запереченням провини та відсутністю каяття.
Обставиною, що обтяжують покарання суд визначає вчинення кримінального правопорушення щодо неповнолітньої особи. ( ОСОБА_4 ).
Враховуючи позицію законного представника, відсутність каяття у обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді штрафу, що є достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень. 
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
Призначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили — не обирати.
Речові докази: оптичний диск із аудіозаписом розмов та фотознімки — зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом всього строку його зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1