ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/26236/19 Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В., Войтович І.І., Марич Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ганечко О.М.,
суддів Василенка Я.М.,
Кузьменка В.В.,
за участі секретаря судового засідання Вдовенко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд державного майна України, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання протиправною та скасування постанови, 
У С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд державного майна України, Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому просило суд визнати пункт 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 4 грудня 2019 року № 1015, яка набрала чинності 17 грудня 2019 року, незаконним та скасувати.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що фактично відповідачем зобов`язано, в тому числі позивача, здійснити відрахування частки чистого прибутку у розмірі базового нормативу 90% на виплату дивідендів з порушенням строків, визначених законом та Статутом і вже після того, як останнім виконано свій обов`язок в повному обсязі шляхом сплати частки чистого прибутку за 2018 рік у розмірі, визначеному законодавством на момент сплати. Також позивач посилається на порушення встановленого порядку прийняття спірної постанови.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021, у задоволені позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.09.2023 касаційну скаргу Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" задоволено частково. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.07.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Супровідним листом від 03.10.2023 № 640/26236/19/48293/23, адміністративну справу № 640/26236/19 надіслано до Київського окружного адміністративного суду.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та нечинним п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" в частині його застосування до Акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія".
Зобов`язано Кабінет Міністрів України невідкладно після набрання рішенням суду законної сили опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним в окремій його частині у виданні, в якому було офіційно оприлюднено нормативно-правовий акт відповідно до вимог статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Кабінет Міністрів України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
16.06.2026, під № 21832 до суду від сторони позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату та час судового засідання, при цьому, від Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.
08.07.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" є суб`єктом господарювання державного сектору економіки, засновником та єдиним акціонером якого є держава, в особі Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (частка акцій держави в статутному капіталі складає 100%).
24 квітня 2019 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 364 "Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави", пунктом 1 якої постановлено: "Затвердити базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році (далі - базовий норматив) господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, у тому числі дочірніх підприємств (далі - суб`єкти господарювання), які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків.
Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затвердити базовий норматив у розмірі 90 відсотків.
Для публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", акціонерних товариств "Українська залізниця" та "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" затвердити базовий норматив у розмірі 30 відсотків".
На виконання вищезазначених вимог законодавства, позивачем здійснено сплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі базового нормативу, а саме 30% чистого прибутку (34466100,00 грн), що підтверджується копією платіжного доручення від 25 червня 2019 року № 183.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1015 "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України", а саме пунктом 3 "Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України", серед іншого, до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2019 року № 364 "Про затвердження базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави" (Офіційний вісник України, 2019 року, № 37, ст. 1309) внесено зміни, а саме: 1) в абзаці першому слова і цифри "які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків" замінити словами і цифрами "у розмірі 90 відсотків"; 2) абзац другий виключити; 3) в абзаці третьому слова "приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", акціонерних товариств "Українська залізниця" та "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" виключити; 4) доповнити пункт абзацом такого змісту: "Суб`єктам управління корпоративними правами держави разом із суб`єктами господарювання забезпечити сплату до державного бюджету дивідендів на державну частку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі, визначеному абзацом першим цього пункту".
Позивач, вважаючи, що ним виконано обов`язок з виплати дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році в порядку та строки визначені станом на момент такої сплати, а відтак, пункт 3 Змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України " від 4 грудня 2019 року № 1015, є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовило на звернення до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, на новому розгляді спору, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що:
- лише з 04.12.2019 Кабінетом Міністрів України встановлено розмір дивідендів, який підлягає сплаті позивачем за 2018 рік, у розмірі 90%, що суперечить законодавчим положенням, згідно з якими, процедура відрахування господарськими товариствами та організаціями з державною часткою у статутному капіталі частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, завершується не пізніше 1 липня року, що настає за звітним;
- у Кабінету Міністрів України були відсутні законодавчо мотивовані підстави для внесення до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 змін Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015 в частині збільшення розміру дивідендів, які підлягають сплаті позивачем за 2018 рік, з огляду на невідповідність останньої в оскаржуваній частині положенням ч. 5 ст. 11 Закону № 185-V у зв`язку із завершенням станом на 04.12.2019 процедури відрахування господарськими товариствами та організаціями з державною часткою у статутному капіталі частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, за 2018 рік, а також за відсутності доказів, які б обґрунтовували належність розміру дивідендів, встановлений для позивача оскаржуваною Постановою;
- матеріали справи не містять доказів того, що оскаржувана постанова винесена з належним аналізом регуляторного впливу, а проект регуляторного акта оприлюднено у встановленому порядку;
- відповідачем не доведено, що висновки Міністерства юстиції України було враховано Кабінетом Міністрів України при прийнятті оскаржуваних змін.
Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк 
- у матеріалах справи міститься Висновок Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проєкту постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України";
- суд не має підстав для втручання в дискреційні повноваження Кабінету Міністрів України, який має повну компетенцію та повноваження у встановленні нормативу відрахування, який законом передбачено не нижче ніж 30%, що і було дотримано в спірному випадку;
- процедурних порушень при внесенні змін не було допущено.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 113 Конституції України, передбачено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Згідно з пунктом 3 статті 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону.
Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Повноваження Кабінету Міністрів України визначені статями 2 та 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", відповідно до яких, до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами, делегує в установленому законом порядку окремі повноваження щодо управління зазначеними об`єктами міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям та відповідним суб`єктам господарювання; сприяє розвитку підприємництва на засадах рівності перед законом усіх форм власності та соціальній спрямованості національної економіки; забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.
Правові основи управління об`єктами державної власності визначає Закон України "Про управління об`єктами державної власності" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", об`єктами управління державної власності є, зокрема, корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України.
Відповідно до положень частини п`ятої статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Господарські товариства, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, сплачують до Державного бюджету України дивіденди у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, нараховані пропорційно розміру державної частки (акцій) у їх статутних капіталах.
Господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків, сплачують дивіденди безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків пропорційно розміру державної частки (акцій) у статутних капіталах господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.
Частиною п`ятою статті 11 вказаного Закону, визначено, що відрахування частини чистого прибутку на виплату дивідендів здійснюється згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Тож, відповідач є центральним органом виконавчої влади, на який покладено повноваження, зокрема щодо здійснення управління об`єктами державної власності, включаючи визначення порядку відрахування господарськими організаціями, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, частини чистого прибутку, отриманого за підсумками календарного року, на виплату дивідендів до Державного бюджету України.
На виконання положень статей 5-2 і 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 702, затверджено Порядок формування та реалізації дивідендної політики держави (далі - Порядок № 702), яким визначено механізм формування Мінекономрозвитку разом з Мінфіном дивідендної політики держави, її реалізації суб`єктами управління корпоративними правами, що належать державі у статутному капіталі господарських організацій.
Дія цього Порядку поширюється на всі господарські організації з державною часткою у статутному капіталі, а також на господарські товариства, 50 і більше відсотків акцій (часток, паїв) яких належить господарським товариствам, державна частка у статутному капіталі яких становить 100 відсотків, у тому числі на дочірні підприємства.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 702, базові нормативи частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, становлять не менш як 30 відсотків чистого прибутку.
Пунктом 8 Порядку № 702, встановлено, що базові нормативи частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, затверджуються щороку Кабінетом Міністрів України за поданням Мінекономрозвитку та доводяться до відома суб`єктів управління корпоративними правами держави.
Кабінетом Міністрів України 24 квітня 2019 року прийнято Постанову № 364, відповідно до якої затверджено базовий норматив відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році (далі - базовий норматив) господарських товариств, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарським товариствам, частка держави в яких становить 100 відсотків, у тому числі дочірніх підприємств (далі - суб`єкти господарювання), які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків.
Для суб`єктів господарювання, які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток, що перевищує 50 млн. гривень, затверджено базовий норматив у розмірі 90 відсотків.
Для публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", акціонерних товариств "Українська залізниця" та "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" затверджено базовий норматив у розмірі 30 відсотків.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що згідно з платіжним дорученням від 25 червня 2019 року № 183, позивачем сплачено до Державного бюджету України дивіденди у визначений законодавством строк на виконання Постанови № 364 відповідно до редакції, чинної станом на момент сплати дивідендів за 2018 рік.
У подальшому, постановою від 4 грудня 2019 року № 1015, серед іншого, до пункту 1 Постанови № 364 внесено зміни, а саме: 1) в абзаці першому слова і цифри "які за результатами 2018 року отримали чистий прибуток менше 50 млн. гривень, у розмірі 50 відсотків" замінити словами і цифрами "у розмірі 90 відсотків"; 2) абзац другий виключити; 3) в абзаці третьому слова ", приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", акціонерних товариств "Українська залізниця" та "Об`єднана гірничо-хімічна компанія" виключити; 4) доповнити пункт абзацом такого змісту: "Суб`єктам управління корпоративними правами держави разом із суб`єктами господарювання забезпечити сплату до державного бюджету дивідендів на державну частку за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році у розмірі, визначеному абзацом першим цього пункту".
Отже, Постановою № 1015 (яка набрала чинності 17 грудня 2019 року) фактично змінено розмір відрахувань позивачем частки прибутку до Державного бюджету України у 2019 році з 30% на 90%.
Згідно з п. 6 Порядку № 702, базові нормативи частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році, становлять не менш як 30 відсотків чистого прибутку.
Водночас, слід врахувати, що порядок відрахування господарськими товариствами та організаціями з державною часткою у статутному капіталі частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, має свою чітко визначену процедуру, яка передбачає певні етапи: (1) подання до Мінекономіки до 20 березня пропозицій; (2) щорічне затвердження Кабінетом Міністрів України за поданням Мінекономіки базових нормативів частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності господарських організацій у поточному фінансовому році; (3) виплата дивідендів безпосередньо до Державного бюджету України у строк не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, але не менше 30 відсотків, пропорційно розміру державної частки (акцій) у статутних капіталах господарських товариств.
Відтак, як обґрунтовано наголосив суд першої інстанції, виплата дивідендів до Державного бюджету України у розмірі базових нормативів відрахування частки прибутку, у силу наведених законодавчих положень, завершується не пізніше 1 липня року, що настає за звітним, проте за спірних правовідносин, лише з 04.12.2019 Кабінетом Міністрів України було встановлено розмір дивідендів, який підлягає сплаті позивачем за 2018 рік, у розмірі 90%, що суперечить наведеним вище положенням (завершується не пізніше 1 липня року, що настає за звітним).
Також, підлягає врахуванню й те, що у висновку Міністерства юстиції України за результатами правової експертизи до проекту Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 09.12.2019 зазначено, що оскільки проектом Постанови пропонується збільшення розміру відрахувань частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями до державного бюджету, а також базового нормативу у 2018 році для відповідних господарських товариств до 90 %, то, на думку посадових осіб Міністерства юстиції України, треба враховувати, що чистий прибуток підприємства є основним джерелом його розвитку і вилучення 90 % чистого прибутку до державного бюджету позбавляє підприємства можливості фінансування капітальних інвестицій за рахунок власних коштів, що унеможливлює оновлення матеріально-технічної бази, створення сучасних потужностей, зменшує рівень інвестиційної привабливості і конкурентноздатності підприємств та призводить до додаткового залучення кредитних коштів. Відтак, як зазначено у даному висновку, з метою уникнення негативних наслідків як для підприємств України, так і перспективі для економіки держави в цілому, встановлення частки відрахування до державного бюджету частини чистого прибутку (доходу) державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями, а також базового нормативу у розмірі 90 % потребує додаткового обґрунтування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у Кабінету Міністрів України були відсутні законодавчо мотивовані підстави для внесення до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 змін Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015 в частині збільшення розміру дивідендів, які підлягають сплаті позивачем за 2018 рік, з огляду на невідповідність останньої в оскаржуваній частині положенням ч. 5 ст. 11 Закону № 185-V у зв`язку із завершенням станом на 04.12.2019 процедури відрахування господарськими товариствами та організаціями з державною часткою у статутному капіталі частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів, за 2018 рік, а також за відсутності доказів, які б обґрунтовували належність розміру дивідендів, встановлений для позивача оскаржуваною Постановою.
Крім того, колегія суддів бере до уваги й те, що матеріали справи не містять доказів того, що оскаржувана постанова винесена з належним аналізом регуляторного впливу, а проект регуляторного акта оприлюднено у встановленому порядку. 
Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції мав підстави для висновку про те, що такі порушення, допущені відповідачем під час прийняття оскаржуваної постанови, є самостійною підставою для визнання останньої протиправною та нечинною.
Також, у постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 640/10694/19, Верховний Суд погодився із рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2020 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2020 року, якими задоволено частково адміністративний позов ПАТ "Укрнафта", а саме: визнано протиправним та нечинним абзац перший пункту 1 постанови КМУ від 24 квітня 2019 року № 364 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1015 в частині його застосування до ПАТ "Укрнафта".
Так само, Верховний Суд постановою від 21 вересня 2022 року у справі № 640/11144/21 залишив без змін рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 9 листопада 2021 року, якими задоволено позов ПАТ "Укргідроенерго", а саме - визнано протиправним та нечинним пункт 3 Змін, що вносяться до постанов КМУ, затверджених постановою КМУ від 4 грудня 2019 року № 1015 у частині його застосування до ПАТ "Укргідроенерго". У цій справі позивач звернувся до суду з позовом у квітні 2021 року.
Щодо посилань апелянта на наявність у Кабінету Міністрів України виключних дискреційних повноважень щодо затвердження та визначення розміру базового нормативу відрахування частки прибутку, що спрямовується на виплату дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у відповідному році господарських товариств, колегія суддів зауважує, що такі нормативи, дійсно, встановлює та регулює відповідач, проте, вказане має здійснюватися з дотриманням процедури та дотриманням принципів, притаманних для всіх рішень Уряду. Орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. 
Підсумовуючи, колегія суддів зазначає, що, оскільки фінансове зобов`язання позивача за 2018 рік уже припинилося законним виконанням у червні 2019 року, відповідач не мав правових підстав ретроспективно створювати новий грошовий обов`язок за минулий період. Також, регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений, якщо наявне порушення при його підготовці, що також знайшло відображення і у висновку правової експертизи Міністерства юстиції України від 09.12.2019, де наявне застереження. Межі повноважень Уряду чітко окреслені нормою абз. 1 п. 1 Порядку № 702, яка вимагає від Кабінету Міністрів України встановлювати базовий норматив обов`язково з урахуванням галузевих особливостей, фінансових планів та обсягу прибутку підприємств. До того ж, необґрунтоване вилучення 90% прибутку без належного економічного обґрунтування та дотримання процедури, є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на мирне володіння своїм майном).
Позовні вимоги підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Ганечко 

Судді Я.М. Василенко

В.В. Кузьменко

Повний текст постанови складено 13.07.2026, з урахуванням перебування головуючого судді у відрядженні з 09.07.2026 по 11.07.2026.