Справа № 560/5596/26
	
РІШЕННЯ
іменем України

20 липня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом від 03.04.2026 в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2024 по 03.03.2026 та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого перерахунку грошового забезпечення за період з 25.06.2024 по 03.03.2026, за весь час затримки його виплати, а саме за період з 25.06.2024 по день фактичної виплати перерахунку грошового забезпечення - 03.03.202; 2) Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2024 по 03.03.2026; 3) Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого перерахунку грошового забезпечення за період з 25.06.2024 по 03.03.2026, за весь час затримки його виплати, а саме за період з 25.06.2024 по день фактичної виплати перерахунку грошового забезпечення - 03.03.2026.
Позивач пояснив, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №187 від 25.06.2024, солдата ОСОБА_1 , стрільця 1 групи охорони та патрульно-постової служби 3 взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 24.06.2024 №13-РС з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону У країни «Про військовий обов`язок і військову службу». З 25.06.2024 виключити зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з сніданку 26.06.2024. При цьому, на час виключення зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 із позивачем був не проведений повний розрахунок при звільненні, що порушує його права. Фактичний розрахунок з позивачем був проведений лише 03.03.2026 на суму 118318,98 гривень. На його звернення у березні 2026 року про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2024 по 03.03.2026, відповідач відповіді не надав.
Ухвалою суду від 07.04.2026 роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги позивача, виділивши в окреме провадження позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні (справа №560/5596/26), залишивши інші у справі №560/5731/26 (арк. спр.18). 
Відповідно до ухвали від 05.05.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та витребував докази (арк. спр.30).
У відзиві на позов від 19.05.2026 відповідач вказав, що відсутні правові підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України. Також зазначив, що позивач звернувся до суду не протягом місяця з дня виключення його зі списків особового складу. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Встановивши обставини (факти) якими сторони пояснюють вимоги та заперечення, оцінивши надані ними докази, беручи до уваги норми права, які регулюють спірні правовідносини суд робить такі висновки, враховуючи наступне.
Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №187 від 25.06.2024, солдата ОСОБА_1 , стрільця 1 групи охорони та патрульно-постової служби 3 взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , звільнено наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по особовому складу) від 24.06.2024 №13-РС з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту другого частини четвертої статті 26 Закону У країни «Про військовий обов`язок і військову службу». З 25.06.2024 виключити зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з сніданку 26.06.2024 (арк. спр.9).
У заяві від 05.03.2026 позивач просить ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2024 по 03.03.2026 (арк. спр.13). Відповідач відповіді не надав.
Згідно Довідки про виплати проведені ОСОБА_1 при звільненні та після звільнення від 19.05.2026 №696/11/7931 перераховано для зарахування на карту НОМЕР_1 гривень (нараховано - 104632,49) та 118318,98 гривень (нараховано - 124546,30).
Відповідно до інформації про зарахування коштів, на картковий рахунок позивача було 26.06.2024 зараховані кошти в розмірі 103248,57 гривень, а 03.03.2026 - 118318,98 гривень (арк. спр.11-12).
Отже, при звільненні, позивачу належало до виплати 229178,79 гривень (104632,49 грн нарахованих у червні 2024 року + 124546,30 гривень нарахованих у березні 2026 року), що було би повним розрахунком при звільненні позивача.
Відповідно до Довідки від 19.05.2026 №696/11/7932 про середньомісячний і середньоденний заробіток ОСОБА_1 його середньоденне забезпечення складає 712,72 гривень.
Відсоток невиплаченої суми позивачу становитиме 45% з розрахунку: 104632,49 грн. / 229178,79 грн х 100%.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців обчислюється наступним чином: 712,72 грн (середньоденний заробіток) х 181 день (6 місяців) = 128893,72 гривень. Відтак, 45% від 128893,72 грн становитиме 58002,17 гривень, що і буде співмірною сумою відповідальності роботодавця за час затримки розрахунку при звільненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 зазначила, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин.
При цьому, у справі N 489/6074/23 розрахунки середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку здійснювались із врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 вважала справедливим підходом розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку враховуючи відсоткове співвідношенні суми заборгованості від загального розміру належних при звільненні виплат та зменшення відшкодування до суми, співмірної з порушенням.
Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Таким чином суд робить висновок, що позивач довів позовні вимоги, зокрема, щодо відповідальності відповідача за ст.117 КЗпП України за невчасний розрахунок при звільненні, яка (відповідальність) становитиме співмірну суму у розмірі 58002,17 гривень з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.10.2025 по справі N 489/6074/23 та встановлених обставин у справі, яка вирішується судом першої інстанції, що підтверджено доказами, які перевірено судом. 
Суд також звертає увагу на те, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити стосовно відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2024 по 03.03.2026 в сумі 58002,17 (п`ятдесят вісім тисяч дві грн. 17 коп.) гривень, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 липня 2026 року

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідач:	ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) 	

Головуючий суддя 		А.І. Петричкович