Справа № 401/1254/26         
Провадження № 2/401/1461/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2026 р.         м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2026 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року в розмірі 84 880,00 грн., судового збору в сумі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 8 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 липня 2023 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 02976-07/2023, який укладено в електронній формі, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" надало ОСОБА_1 споживчий кредит у сумі 8 500,00 грн., строком на 360 днів із періодичністю платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту.
16 листопада 2023 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір факторингу № 16112023, відповідно до умов якого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" відступило ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі. Відповідно до Реєстру боржників від 16 листопада 2023 року до вказаного Договору факторингу ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року.
Відповідно до розрахунку заборгованість за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року становить 84 880,00 грн., яка складається з: 8 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 76 380,00 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с. 2-11)
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Розгляд справи призначено на 03 червня 2026 року. (а.с. 87-88)
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Витребувано від АТ КБ "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) інформацію та відповідні докази. (а.с. 90-91)
25 травня 2026 року АТ КБ "ПриватБанк", на виконання ухвали суду надав витребувану інформацію. (а.с. 97)
03 червня 2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строків на подання відзиву. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, а наданий лист про успішне перерахування коштів, на його думку, не є належним доказом фактичного зарахування коштів на платіжну картку відповідача. Також вказує, що позивач не надав детального розрахунку заборгованості із зазначенням періодів нарахування процентів, розміру процентної ставки за кожний період, формули розрахунку та дати припинення нарахування процентів, у зв`язку з чим правильність визначення заявленої до стягнення суми перевірити неможливо. Зазначає, що при сумі кредиту 8 500,00 грн. позивач просить стягнути 76 380,00 грн. процентів, що майже у дев`ять разів перевищує суму кредиту та суперечить принципам справедливості, добросовісності і розумності, закріпленим у ЦК України. Крім того, відповідач посилається на положення Закону України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, яким встановлено обмеження максимального розміру денної процентної ставки. Зазначає, що умови кредитного договору щодо нарахування процентів у розмірі 2,5 % за кожен день не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують права споживача. Також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23, відповідно до яких вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Крім того, заперечує проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8 000,00 грн, вважаючи їх завищеними, неспівмірними зі складністю справи та такими, що не відповідають критеріям реальності, необхідності й розумності. Враховуючи викладене, просить суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. У разі часткового задоволення позову просить суд перевірити правильність нарахування процентів та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до розумного та співмірного розміру. (а.с. 103-118)
Ухвалою суду від 03 червня 2026 року задоволено клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву. (а.с. 120-121)
17 червня 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив із запереченнями проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що позивачем надано належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів відповідачу, а також вказує, що повні реквізити банківської картки не можуть відображатися з огляду на вимоги законодавства. Крім того, посилається на відповідь АТ КБ "ПриватБанк", відповідно до якої підтверджено належність банківської картки відповідачу та зарахування 03 липня 2023 року на неї кредитних коштів у сумі 8 500,00 грн. Також зазначає, що наданий розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та підтверджується іншими доказами. Вказує, що проценти нараховано виключно в межах строку кредитування відповідно до умов договору, укладеного 03 липня 2023 року, а встановлена договором процентна ставка 2,5 % на день на момент укладення договору не суперечила вимогам законодавства. Крім того, заперечує проти доводів відповідача щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу, зазначаючи, що такі витрати підтверджені договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт та детальним описом наданих послуг, а їх розмір є реальним і співмірним. З огляду на викладене просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 126-131)
Представник позивача, повноваження якого належним чином підтверджені, у судове засідання не з`явився, у відповіді на відзив просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. (а.с. 126-131)
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. (а.с. 123)
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 03 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВАНС КРЕДИТ" та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 02976-07/2023. Відповідно до п. 1.1 договору, сума кредиту складає 8 500,00 грн. Строк кредиту - 360 днів, дата погашення кредиту - 26 червня 2024 року (п. 1.2). Процентна ставка фіксована та становить 2,50 % в день і застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 договору (п. п. 1.4, 1.4.1). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів (п. 1.5). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4149-43хх-хххх-9921, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту (п. 1.6). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.1). Кредитний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "W1334". (а.с. 24-33)
Додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року визначено Графік платежів, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "W1334". (а.с. 34-36)
Відповідно до паспорта споживчого кредиту, загальні витрати за кредитом складають 76 500,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 85 000,00 грн. (а.с. 37-41)
Згідно із заявкою-анкетою клієнта на отримання фінансового кредиту та інформаційним повідомленням споживача, позичальник: ОСОБА_1 , номер телефону НОМЕР_1 , номер картки отримувача НОМЕР_2 хх-хххх-9921. (а.с. 42-44, 45-46)
03 липня 2023 року кредитні кошти в сумі 8 500,00 грн. перераховані ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" на картковий рахунок, вказаний відповідачем НОМЕР_3 за допомогою системи iPay.ua, номер транзакції - 258421001, що підтверджується відповідною довідкою. (а.с. 47)
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року, станом на 16 листопада 2023 року складає 37 492,50 грн., з яких: 8 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 992,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с. 49-50)
16 листопада 2023 року між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" укладено Договір факторингу № 16112023, відповідно до умов якого ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" відступило ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" права вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі. (а.с. 58-68)
Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 16 листопада 2023 року до Договору факторингу № 16112023 від 16 листопада 2023 року, загальна кількість боржників складає 5 798. Загальна сума заборгованості становить 99 264 760,65 грн. (а.с. 70)
Копією платіжної інструкції № 73359 від 16 листопада 2023 року підтверджується перерахування ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" коштів ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" за Договором факторингу № 16112023 від 16 листопада 2023 року. (а.с. 71)
Згідно із Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 16112023 від 16 листопада 2023 року, ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року в розмірі 37 492,50 грн., з яких: 8 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 992,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. (а.с. 69)
16 листопада 2023 року ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" направлено відповідачу повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року, на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал". (а.с. 48)
03 червня 2026 року позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу № 23118029 про погашення заборгованості за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року в розмірі 84 880,00 грн. (а.с. 72)
Відповідно до копії Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25 вересня 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", ЄДРПОУ 35234236, здійснює інші види кредитування (основний) (код 64.92), надання інших фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення) (код 64.99). (а.с. 73-74)
Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року, станом на 26 червня 2024 року складає 84 880,00 грн., з яких: 8 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 76 380,00 грн. - заборгованість за відсотками. (а.с. 52-57)
Із інформації, наданої на запит суду АТ КБ "ПриватБанк", стосовно рахунків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ). По рахунку № НОМЕР_5 ( НОМЕР_6 ) 03 липня 2023 року було зарахування коштів на суму 8 500,00 грн. (а.с. 97)
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України "Про споживче кредитування" та Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію").
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Частиною 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" - електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "W1334", тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" і відповідачем договору про надання грошових коштів у позику.
Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року, що укладений між первісним кредитором ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" та ОСОБА_1 .
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У пункті 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Судом встановлено, що ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 8 500,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ".
Вказані обставини підтверджуються також інформацією, яка надана АТ КБ "ПриватБанк", на виконання вимог ухвали про витребування доказів та не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, враховуючи, що він не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до такої інформації, відповідно до законодавства.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 року в розмірі 8 500,00 грн.
Разом з тим, вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Так, як зазначено вище, зважаючи на заявлений позивачем період, а саме з 03 липня 2023 року по 26 червня 2024 року сума відсотків, з урахуванням відсотків, передбачених договором (стандартна процентна ставка 2,50 % за кожен день користування кредитними коштами (п. 1.4.1) реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 133 859,83 відсотків річних (п. 4 паспорту кредиту); укладення договору з такими умовами є несумісним із засадами добросовісності та розумності.
Вимога про нарахування та сплату вищезазначених відсотків, з огляду на розмір тіла кредиту (8 500,00 грн.), є явно завищеною (перевищує майже в дев`ять разів суму тіла кредиту) та не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
За таких обставин, з огляду на суттєву неспівмірність заявленого позивачем розміру заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом та тілом кредиту, що не є справедливим та, з урахуванням положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", суд дійшов висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" підлягає заборгованість у сумі 17 000,00 гривень, з яких: 8 500,00 грн. - тіло кредиту, 8 500,00 грн. - відсотки за користування кредитом, що відповідатиме балансу інтересів кредитора та боржника.
Схожі за змістом обставини встановлені Київським апеляційним судом в постанові від 24 грудня 2025 року у справі № 361/6292/24, від 04 лютого 2026 року у справі № 378/322/25, від 07 квітня 2026 року у справі № 361/5672/25, від 19 травня 2026 року № 761/39715/25, від 03 червня 2026 року у справі № 363/6465/25, від 03 червня 2026 року у справі № 356/81/26, Хмельницьким апеляційним судом у справі № 689/563/25 від 24 листопада 2025 року.
Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно із пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року; Акт № 494 наданих послуг від 12 березня 2026 року; Детальний опис наданих послуг до Акту № 494 за Договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року; ордер серії ВС № 1381377. (а.с. 77, 78, 79, 80)
З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 8 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме: 17 000,00 грн. / 84 880,00 грн. х 100 = 20,00 % х 2 662,40 грн. / 100 = 532,48 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором № 02976-07/2023 від 03 липня 2023 рокув розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., з яких:
- 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
- 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" судовий збір у сумі 532 (п`ятсот тридцять дві) гривні 48 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал", ЄДРПОУ 35234236, юридична адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, поверх 4;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий 27 січня 2011 року Світловодським МВ УМВС України в Кіровоградській області, РНОКПП НОМЕР_4 , УНЗР 19941212-10871, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 355 ЦПК України, безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова