07.09.26
22-ц/812/1771/26
Справа №489/10508/25 Доповідач апеляційного суду Т. Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/1771/26

Постанова
Іменем України

07 вересня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Базовкіної Т.М., Шаманської Н.О., 
із секретарем Коростієнко Н.С., 

розглянувши у порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Запорожець Наталею Леонідівною, на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва ухвалене 09 червня 2026 року, під головуванням судді Кокорєва В.В., повне рішення складено судом 18 червня 2026 року, по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі за текстом – ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», Товариство) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 30 січня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , шляхом підписання останнім Анкети – заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору банківського обслуговування фізичних осіб, укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.
Взяті на себе зобов`язання за вищевказаною угодою Банк виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши 30 січня 2018 року відповідачу у розпорядження кредитні кошти на поточний рахунок позичальника відкритий на ім`я останнього.
За умовами вказаної угоди, Банком встановлена процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою у розмірі - 26% річних.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу №1, за умовами якого права вимоги за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ».
В подальшому, на підставі Договору факторингу №01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року, укладеного між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», права вимоги за зазначеною угодою, укладеною з ОСОБА_1 , перейшло до позивача –ТОВ «ФК «Еліт Фінанс».
Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору від 30 січня 2018 року з повернення коштів, у зв`язку з чим, станом на 23 лютого 2021 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої склав 25225,47 грн, з них: заборгованість по тілу - 22492,44 грн, штрафні санкції – 2773,03 грн.
Посилаючись на викладене ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вказаному розмірі, а також 9200 грн витрат на професійну правничу допомогу та 3028 грн судового збору. 
09 червня 2026 року рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва позов ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2018 року, яка станом на 22 лютого 2021 року, складає 25225,47 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, вважав позов таким, що поданий в межах строку позовної давності та виходив з того, що відповідач підписавши Оферту на укладання Угоди про надання кредиту від 30 січня 2018 року, паспорт споживчого кредиту, належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законне право позивача на повернення кредиту, яке підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості, розрахованої станом на 23 лютого 2021 року у розмірі 25225,47 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , діючи через свого представника Запорожець Н.Л. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник заперечує факт підписання відповідачем анкети - заяви від 30 січня 2018 року або будь - якого іншого документу про видачу та отримання відповідачем кредитної картки, користування нею.
Акцепт пропозиції на укладання договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної ліній теж не містить підпису відповідача, тому ліміт на 200 000 грн є незаконним.
Позивачем не доведено збільшення кредитного ліміту за кредитною карткою, а також користування відповідачем кредитними коштами. 
Суд помилково виходив з того, що сторона відповідача не оскаржувала розрахунок заборгованості по кредиту та розрахунок надання адвокатом правничої допомоги по договору, який був доданий до позову.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 вказував про помилковість посилання суду при ухваленні оскаржуваного рішення щодо застосування до спірних правовідносин положень передбачених ст. 625 ЦК України.
Звертає увагу на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
04 серпня 2026 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані та просить рішення суду першої інстанції залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2018 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», паспорту споживчого кредиту було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту - для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії встановлено у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 26 % річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. Випущено міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD строком на три роки.
АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами, що діяли на час його підписання.
Факт отримання (перерахування) кредитних коштів за вказаним кредитним договором у розмірі 2 000 грн відповідачем підтверджується випискою по рахунку за період з 30 січня 2018 року по 22 лютого 2021 року. 
Із вказаної виписки по рахунку також вбачається, що протягом строку дії кредитної картки відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття, оплачував придбані товари та послуги, періодично погашав кредит та сплачував відсотки за кредитом, а кредитний ліміт збільшувався.
22 лютого 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «ФОРТ» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ФОРТ» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.
Згідно витягу з додатку до договору факторингу №1 від 22 лютого 2021 року від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «ФОРТ» перейшло право вимоги за кредитним договором МТС-630840585 від 30 січня 2018 року, боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 25 492 грн 44 коп. 
23 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «ФОРТ» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ФОРТ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ФОРТ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «ФОРТ» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу.
Згідно виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23 лютого 2021 року від ТОВ «ФК «ФОРТ» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором МТС-630840585 від 30 січня 2018 року боржник ОСОБА_1 , загальний залишок 25 492 грн 44 коп.
Згідно розрахунку заборгованості, станом на 23 лютого 2021 року, борг відповідача перед позивачем становить 25 492 грн 44 коп. з яких: 22 492 грн 44 коп. - тіло кредиту, 2 733 грн 03 коп. - штрафні санкції.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За положеннями частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Згідно частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За положенням частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.
Підписанням оферти відповідач підтвердив, що перед укладенням Угоди ознайомлений, в тому числі у письмовій формі: зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту; з нормами ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.
В Анкеті-заяві про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, відповідач підтвердив, що із змістом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, яка оприлюднена на інтернет-сторінці Банку за електронною адресою, правилами користування банківською карткою, тарифами ПАТ «Альфа-Банк», які є невід`ємною частиною договору, ознайомлений та цілком згідний.
Крім цього, підписанням цієї Анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб відповідач підтвердив, що ця Анкета-заява є акцентуванням публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні статті 642 ЦК України. Також, відповідач надав Банку свою письму згоду на обробку його персональних даних, в порядку та на умовах визначених умовах публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк».
Умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту на укладення угоди про надання кредиту та перерахування банком кредитних коштів та діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань перед банком та закриття рахунку.
Своїм підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що отримав акцепт пропозиції на укладання угоди про надання кредиту від 30 січня 2018 року.
Таким чином, вказані вище обставини свідчать, що з моменту підписання банком отриманого відповідачем акцепту, угода про надання кредиту від 30 січня 2018 року набула чинності, відповідач погодився з визначеними у оферті умовами кредитування, про що свідчить його особистий підпис.
З огляду на зазначене, 30 січня 2018 року між «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.
За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положенням частини першої статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті 615 ЦК України).
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
При цьому, у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти), уклав угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, отримав платіжну картку, користувався кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, однак фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку Банку не повернув, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість, дійшов вірного висновку про її стягнення в примусовому порядку. 
При цьому суд врахував, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не подано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.
Водночас, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що положення Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії не містять умов кредитного договору щодо порядку та розміру нарахування штрафів. Будь-яких інших доказів на підтвердження правомірності нарахування первісним кредитором штрафних санкцій позивачем не надано.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22 492 грн 44 коп. за тілом кредиту. В решті позову слід відмовити.
Вирішуючи спір, суд не звернув увагу на вказані обставини справи та дійшов помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі.
У зв`язку з чим, оскаржуване судове рішення відповідно до п.п.1,3 ст. 376 ЦПК України слід змінити. 
Доводи апеляційної скарги в яких відповідач заперечує факт підписання ним анкети - заяви від 30 січня 2018 року, а також акцепту пропозиції на укладання договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної ліній, а тому, на думку останнього, ліміт на суму 200 000 грн є незаконним, не можуть бути прийняті до уваги.
У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Будь – яких доказів про те, що відповідач не підписував вказаний кредитний договір, останнім не було надано.
Натомість, оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 30 січня 2018 року, акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 30 січня 2018 року, паспорт споживчого кредиту від 30 січня 2018 року, анкета-заява від 30 січня 2018 року про акцепт публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, спростовують доводи відповідача та підтверджують позовні вимоги.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів про видачу, отримання відповідачем кредитної картки та користування останнім кредитними коштами, є безпідставними.
З наданої позивачем виписки по рахунку з кредитної картки, яка не спростована відповідачем, вбачається, зняття коштів, поповнення карткового рахунку, часткове погашення простроченої заборгованості.
На спростування наведеного, а також доказів, що платіжна картка, яка була видана ОСОБА_1 використовувалась не ним, а іншою особою, чи ця картка була ним втрачена і могла бути використана іншою особою, до матеріалів справи не надано. 
Не можуть вважатися достатнім доказом на підтвердження видачі відповідачу кредитної картки фотознімок відповідача з пластиковою карткою, про відсутність в матеріалах справи якого апелянт зазначає в апеляційній скарзі.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
За пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Зазначений висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року в справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 760/7792/14-ц, від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16, від 27 лютого 2025 року в справі № 522/18779/15, від 18 травня 2026 року в справі № 727/701/25.
З наданих позивачем виписок за рахунками на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що 30 січня 2018 року, кошти у розмірі 2 000 грн обліковувалися на рахунку одержувача № НОМЕР_1 .
З 30 січня 2018 року ОСОБА_1 здійснював розрахунки карткою, а починаючи з 15 лютого 2018 року вносив кошти на рахунок в банку, поповнював картковий рахунок, що підтверджується випискою з рахунку та розрахунком заборгованості. 
Зазначені виписки з особових рахунків позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість за кредитом, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
За наведеного, враховуючи, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не подано доказів, які спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, посилання останньго на незгоду з наданим позивачем розрахунком, є безпідставною. 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем збільшення кредитного ліміту за кредитною карткою, теж є безпідставними, оскільки дані про встановлений кредитний ліміт у 200 000 грн містяться у кредитному договорі, який узгоджений сторонами і презумпція його правомірності не оспорена.
Це ж рішення в частині розподілу судових витрат також слід змінити і у відповідності до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у суді першої інстанції в сумі 2 700 грн 07 коп, а також витрати, понесені на правову допомогу у розмірі 8 203 грн 64 коп.
За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 повинен був сплатити 3 633 грн 60 коп. судового збору, натомість сплатив 3 921 грн 56 коп. 
Тому, з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 393 грн 52 коп витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір у розмірі 287 грн 96 коп (3 921 грн 56 коп-3 633 грн 60 коп) слід повернути ОСОБА_1 , як зайво сплачений. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Запорожець Наталею Леонідівною, задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2026 рокузмінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222) заборгованість за кредитним договором від 30 січня 2018 року, яка станом на 22 лютого 2021 року, склала 22 492 грн 44 коп, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 700 грн 07 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 203 грн 64 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ЄДРПОУ 40340222) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) 393 грн 52 коп витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 287 грн 96 коп, як зайво сплачений згідно з квитанцією від 08 липня 2026 року № 8420-6373-3313-9847.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 07.09.2026 р.