Справа № 521/17318/25
Провадження № 2/521/1087/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
 
головуючого судді – Мазун І.А.,
 
за участю секретаря судового засідання – Гриневич І.Г., 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анна Володимирівна про визнання припиненим кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася  ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анна Володимирівна про визнання припиненим кредитного договору, де позивач просить суд визнати припиненими зобов?язання за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк» та зобов?язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» списати всі нараховані відсотки, штрафи та пені за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року, нараховані після фактичного припинення кредитних зобов`язань.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що 15 травня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631652047.
28 червня 2024 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 521/5561/24 за позовом Акціонерне Товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було ухвалено заочне рішення, згідно якого позов було задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором № 631652047 від 15 травня 2021 року у розмірі 155182,0 гривень. 
16.09.2024 року Малиновський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист № 521/5561/24, за яким Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анною Володимирівною було відкрито виконавче провадження № 76418323 від 29.10.2024 року. На підставі відкритого виконавчого провадження Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анною Володимирівною було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 . 11.07.2025 року, Виконавче провадження було закінчене у зв?язку із фактичним виконанням ОСОБА_1 у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується постановою виконавця про закінчення провадження.
Зазначає, що ОСОБА_1 належним чином виконала рішення згідно з виконавчим документом та сплатила борг у розмірі 155182,0 гривень. Тому у Акціонерного Товариство «Сенс Банк» більше немає повноважень вимагати з ОСОБА_1 за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року будь-які кошти, але Акціонерне Товариство «Сенс Банк» продовжує нараховувати відсотки та витребовує їх погашення від ОСОБА_1 . Згідно Виписки за рахунком за період 15.05.2021 - 22.09.2025 рр. загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.09.2025 р. становить 152 228 (сто п?ятдесят дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 26 копійок.
На підтвердження незгоди з вимогами компанії ОСОБА_1 направила претензію, в якій додала всі докази щодо погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 63165204 від 15.05.2021 р. в повному обсязі до Акціонерного Товариство "Сенс Банк", але вона була залишена без відповіді.
У зв?язку з викладеним, з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 змушена звернутись до суду із зазначеними позовними вимогами.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 20.10.2025 року після усунення недоліків відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 09.02.2026 року було витребувано у Акціонерного товариства «Сенс Банк» відомості про нарахування ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , суми боргу за кредитним договором №631652047 від 15.05.2021р., яка станом на 22.09.2025р. становить 152 228 грн. 26 коп. та необхідно було вказати з чого саме складається ця заборгованість. Однак суд наголошує, що відповіді на відповідну ухвалу суду відповідачем надано не було, не зважаючи на неодноразові звернення.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 15.04.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, справу слухати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач Акціонерне товариство «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відзив у визначений судом строк відповідач не подавав.
Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анна Володимирівна надавала до суду 05.12.2025 року заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі.
Суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. 
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що 15 травня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631652047.
Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.
28 червня 2024 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 521/5561/24 за позовом Акціонерне Товариство «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було ухвалено заочне рішення, згідно якого позов було задоволено, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» заборгованість за договором № 631652047 від 15 травня 2021 року у розмірі 155182,0 гривень. (а.с. 44-46)
Встановлено, що 16.09.2024 року Малиновський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист № 521/5561/24 за яким Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анною Володимирівною було відкрито виконавче провадження № 76418323 від 29.10.2024 року. (а.с. 6,7)
На підставі відкритого виконавчого провадження Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анною Володимирівною було винесено 30.10.2024 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 . (а.с. 9)
11.07.2025 року, Виконавче провадження було закінчене у зв?язку із фактичним виконанням ОСОБА_1 у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується постановою виконавця про закінчення провадження. (а.с. 8)
Доказів оскарження постанови приватного виконавця Мельниченко А.В. від 11.07.2025 року про закінчення виконавчого провадження внаслідок повного виконання судового рішення відповідачем не надано і матеріали справи не містять.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно Виписки за рахунком за період 15.05.2021 - 22.09.2025 рр. загальна заборгованість ОСОБА_1 станом на 22.09.2025 р. становить 152 228 (сто п?ятдесят дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 26 копійок. (а.с. 11-15)
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 направила відповідачу претензію, в якій додала всі докази щодо погашення кредитної заборгованості за Кредитним договором № 63165204 від 15.05.2021 р. в повному обсязі до Акціонерного Товариство "Сенс Банк", але вона була залишена без відповіді. (а.с. 10)
В матеріалах справи міститься досудова вимога від 06.11.2023 року, в якій зазначено, що станом на 22.01.2023 року заборгованість за кредитним договором складає 155 182 грн. (а.с. 65)
Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 15.05.2021 року по 15.02.2023 року вбачається також, що сума заборгованості складає 155 181,98 грн. (а.с. 92)
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
В порядку визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносинза договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року у справі № 523/18773/19 (провадження № 61-6999св21) зазначено, що «правила припинення зобов?язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов?язання» розділу І книги п?ятої «Зобов?язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов?язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України).
Зобов?язання вважається виконаним належним чином відповідно до умов договору, якщо боржник виконав його таким чином та способом, на які повинні були розраховувати обидві сторони, а за наслідками такого виконання кредитор отримав можливість розпоряджатися виконаним на свій розсуд.
Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Висновок суду: «Кредитний договір припиняє свою дію з моменту відправлення боржнику вимоги про дострокове погашення кредиту, тому вимоги про стягнення процентів після цієї дати задоволенню не підлягають».
Верховний Суд зазначив: «після того, як банк відправив позичальнику (боржнику) вимогу про дострокове погашення кредиту, він тим самим змінив строк повернення кредиту. Таким чином, вказаний строк повернення кредиту до 2020 року, банк правомірно змінив строк повернення відповідно до змісту вимоги, а сам кредитний договір припиним свою дію з моменту направлення вимоги».
Враховуючи наявність судового рішення у справі № 521/5561/24, яке набрало законної сили, дії банку щодо нарахування ОСОБА_1 процентів за користування кредитом є неправомірними. 
Згідно Постанова від 22 лютого 2023 року Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/6494/21. На думку колегії суддів апеляційний суд дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача у цій частині.
Кредитор (банк) має право (за наявності підстав) на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак банк має звернутись із такими вимогами до боржника, а не самовільно здійснювати такі нарахування.
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що позивач виконав зобов?язання за договором банківського обслуговування у повному обсязі, підстави вважати зобов?язання невиконаним відсутні, що відповідно до вимог закону є підставою для припинення зобов?язань за таким договором.
Подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 27 квітня 2022 року у справі № 477/33/20 (провадження № 61-2817св21) та від 25 травня 2022 року у справі № 570/1657/18 (провадження № 61-7781св21).
Отже, враховуючи вищевикладене, АТ «Сенс банк» незаконно нараховує відсотки за користування кредитними коштами за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року.
За таких обставин суд вважає, що із моменту виконання у повному обсязі зобов`язань, визначених на підставі рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, зобов`язання позивача за цим договором припинилися.
Отже, слід визнати припиненими зобов`язання за Договором про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631652047 від 15.05.2021, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-банк» (правонаступник Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»).
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З приводу наведених аргументів позивачем суд зазначає, що сама по собі наявність рішення суду про стягнення боргу не припиняє договірних відносин. Однак фактична сплата у всій сумі, стягненої судом, яка охоплює кредит тіла, відсотки та інші нарахування, призвела до повного виконання боргових зобов`язань перед кредитором.
Надані позивачем документи, що були досліджені в судовому засіданні (рішення судів, постанову про відкриття та закриття виконавчого провадження через повне погашення) є належними доказами для суду, щоб встановити факт припинення зобов`язання.
Отже суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Щодо судових витрат.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Так, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. Розподіл судових витрат суд здійснює керуючись ст. 141 ЦПК України.
Так, з огляду на вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 2 662 грн. 40 коп., (1 331,20 грн х 2, за позовні вимоги немайнового характеру в порядку захисту прав споживачів) від сплати якого позивач був звільнений слід стягнути з відповідача на користь держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 211, 223, 247, 263-265, 268, 280-284, 288, 289, 354 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 207, 509,599, 1050,1054 суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа – Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Мельниченко Анна Володимирівна про визнання припиненим кредитного договору – задовольнити.
Визнати припиненими зобов?язання за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Сенс Банк».
???Зобов?язати Акціонерне товариство «Сенс Банк» списати всі нараховані відсотки, штрафи та пені за кредитним договором № 631652047 від 15 травня 2021 року, нараховані після фактичного припинення кредитних зобов`язань.
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс банк» (місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд.100, ЄДРПОУ 23494714) в користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят два) гривень 40 копійок, за позовні вимоги немайнового характеру в порядку захисту прав споживачів.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2026 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ       І.А. МАЗУН