ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 
м. Київ

cправа №910/12359/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В., 

розглянув у порядку письмового провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» (далі - Товариство, позивач)

про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу

у справі за позовом Товариства
до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - Компанія, відповідач),
про стягнення 4 554 702,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Товариство звернулося до суду з позовом до Компанії про стягнення 4 554 702,32 грн, з яких: 4 533 959,29 грн - основна заборгованість, 17 809, 15 грн - 3% річних та 2 933, 88 грн - інфляційних втрат за договором про врегулювання небалансів електричної енергії. 

2. Господарський суд міста Києва рішенням від 20.01.2026, яке Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.04.2026 залишив без змін, позов задовольнив. 

3. Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 05.02.2026, яке Північний апеляційний господарський суд постановою від 01.04.2026 залишив без змін, стягнув з Компанії на користь Товариства 59 900 грн витрат на професійну правничу допомогу.

4. Верховний Суд постановою від 23.06.2026:
- касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії в частині стягнення 3% річних, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрив;
- касаційну скаргу Компанії в частині стягнення 3% річних, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишив без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 у справі №910/12359/25 в частині стягнення 3% річних - без змін;
- касаційну скаргу Компанії на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026, прийняту на результатами перегляду додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі №910/12359/25, задовольнив частково, а вказані судові рішення скасував та передав справу в частині розгляду заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

5. У розділі 10 постанови від 23.06.2026 Суд вказав таке:
« 10.1. Судовий збір, сплачений скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін. 

10.2. Що ж до означеного Товариством у відзиві орієнтовного розміру витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть надані з урахуванням вимог частини восьмої статті 129 ГПК України, то суд касаційної інстанції зазначає, що вказане клопотання буде розглянуто у строки і спосіб, передбачені ГПК України. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого ГПК України, наступатимуть наслідки, передбачені абзацом 3 частини восьмої статті 129 ГПК України».

6. Товариство звернулося до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просить:
« 1. Ухвалити додаткове судове рішення по справі №910/12359/25 стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. 

2. Стягнути з Приватно акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 19 800,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот гривень 00 коп.).».

7. До матеріалів заяви Товариство додало такі документи, як вказано в цій заяві:
1. Довіреність на Лєщинський Костянтин Дмитрович.pdf. 
2. Виписка з ЄДР.pdf. 
3. Дог правн доп ЗЕ.ТЕК.pdf. 
4. Акт 29 06 Лєщинський.pdf. 
5. Ордер КГСВС ЗЕ.ТЕК.pdf. 
6. Квитанція про надсилання стороні ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НАЦІОНАЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ «УКРЕНЕРГО» 00100227.pdf. 
7. Квитанція про надсилання стороні ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗЕ.ТЕК» 44317705.pdf.

8. Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026.

9. Верховний Суд ухвалою від 30.06.2026 заяву Товариства про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/12359/25 прийняв до розгляду, повідомив учасників справи, що розгляд заяви Товариства відбудеться в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та вказав, що сторони мають право подати письмові пояснення, заперечення щодо поданої заяви до 03.07.2026, а відсутність пояснень, заперечень щодо заяви не перешкоджає її розгляду. Вказана ухвала отримана Товариством та Компанією в електронному кабінеті 01.07.2026. 

10. Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від Компанії до Суду не надходило. 

11. Розглянувши заяву Товариства та дослідивши матеріали цієї справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

12. Як убачається з матеріалів справи, у поданому відзиві на касаційну скаргу Товариство повідомило, що орієнтовний розмір судових витрат, які Товариство очікує понести у зв`язку із розглядом касаційної скарги становить 50 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, докази про фактичний розмір судових витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

13. Товариство у строк протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанови від 23.06.2026) подало Суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу (документ сформований в системі «Електронний суд» 29.06.2026, зареєстрований у Суді 29.06.2026), до якої додані документи на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу [дивись пункт 7 цієї постанови (додаткової)].

14. Верховний Суд виходить з того, що в силу приписів статей 59, 131 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу для надання якої в Україні діє адвокатура, а стаття 16 ГПК України вказує на те, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

15. За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

16. Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

17. Верховний Суд зазначає, що принцип в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

18. Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та пункт 20 постанови від 31.05.2022 у справі №917/304/21). 

19. У додатковій постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №910/9111/17 вказано, що відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, а в суді касаційної інстанції - до прийняття постанови у справі.

20. Товариство у поданому до Верховного Суду відзиві визначило орієнтовну суму судових витрат у розмірі 50 000 грн та просило судові витрати покласти на Компанію.

21. Крім того, у відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначило, що на виконання вимог частини восьмої статті 129 ГПК України докази про фактичний розмір судових витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

22. Протягом п`яти днів після ухвалення постанови від 23.06.2026 у цій справі Товариство подало до Суду заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» 18.05.2026 й зареєстрована у Суді 29.06.2026, та до якої додано докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу [пункт 7 цієї постанови (додаткової)].

23. Верховний Суд дійшов висновку, що Товариство заявило про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у порядку, межах та строк, які визначені чинним законодавством, зокрема, частиною восьмою статті 129 ГПК України, та заявник дотримався вимог, передбачених статтями 124, 126, 129 ГПК України. 

24. До заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомог Товариство додало квитанції про доставку документів до зареєстрованих електронних кабінетів користувачів ЄСІТС, а саме Компанії (№7746622, дата доставки - 29.06.2026, час - 17:13) і Товариства (№7746623, дата доставки - 29.06.2026, час - 17:13).

25. Таким чином, Товариство дотримало вимоги частини дев`ятої статті 80 ГПК України. 

26. За таких обставин, правові підстави для залишення без розгляду заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення або відмови в задоволенні такої заяви у зв`язку з недотриманням останнім вимог, передбачених статтями 80, 124, 126, частиною восьмою статті 129 ГПК України, відсутні. 

27. Як зазначено вище, Товариство просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у зв`язку з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції у розмірі 19 800 грн. 

28. Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

29. Відповідно до статті 221 ГПК України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

30. Розглядаючи заяву Товариство, Суд враховує, що предметом розгляду у цій справі було стягнення коштів (основного боргу) за договором про врегулювання небалансів електричної енергії, у тому числі 3% річних та інфляційних втрат.

31. Предметом касаційного перегляду у цій справі було рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволених вимог про стягнення з Компанії на користь Товариства 3% річних в розмірі 17 809,15 грн, а також додаткове рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

32. У матеріалах справи міститься, зокрема, відзив Товариства на касаційну скаргу, підписаний представником позивача (адвокатом Лєщинським К.Д.), у якому останній заперечував проти доводів скаржника та просив Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. 

33. Верховний Суд ухвалою від 14.05.2026 відкрив касаційне провадження у справі №910/12359/25 за касаційною скаргою Компанії та призначив розгляд касаційної скарги на 23.06.2026 о 12:00.

34. У судовому засіданні, яке відбулося 23.06.2026 у місті Києві, інтереси Товариства у суді касаційної інстанції представляв адвокат Лєщинський К.Д. на підставі ордеру на надання правничої допомоги, який міститься в матеріалах цієї справи.

35. Суд, під час визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що представник Товариства брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Згідно з протоколом судового засідання №6664885 від 23.06.2026 судове засідання розпочалося о 12:04:40 та закінчилося о 12:27:51. 

36. Матеріали цієї справи містять копії таких документів:
- довіреність на Лєщинського К.Д.;
- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;
- договір №01/01-1 про надання правничої допомоги від 01.01.2025; 
- акт №29/06 виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої допомоги №01/01/1 від 01.01.2025; 
- ордер серії ВІ №1397143 від 15.05.2026, виданий на ім`я адвоката Лєщинського К.Д.

37. Суд відзначає дати документів, які надані на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи правову природу цих документів, умов Договору, сутність представництва у суді.

38. Верховний Суд виходить з того, що за пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

39. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного вище Закону).

39.1. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. 

40. У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

41. Колегія суддів касаційної інстанції також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

42. Також частини четверта - шоста, сьома, дев`ята статті 129 ГПК України, визначає випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат. 

43. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

44. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

45. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (така ж правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19). 

46. Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). 

47. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

48. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

49. Верховний Суд також звертається до правового висновку, який викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

50. Верховний Суд також наголошує, що у пункті 148 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №686/5757/23 зазначено таке: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи».

51. Таким чином, вирішуючи заяву/клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

52. Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

53. При цьому згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

54. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими. Суд враховує дати документів, які надані на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи правову природу цих документів, умов Договору, сутність представництва у суді.

55. Суд, у контексті оцінки доказів, поданих Товариством на обґрунтування заяви, також звертається до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зокрема, такого змісту:

« 127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19)»;

« 133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку»;

« 135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18»;
« 145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права»;

« 147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо».

56. Верховний Суд зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. 

57. Верховний Суд виходить з того, що з Акта виконаних робіт (наданих послуг) №29/06 вбачається, що Товариству надано такі послуги (виконано такі роботи):
(1) Підготовка заперечень та відзиву на касаційну скаргу, час виконання робіт - 5 год, вартість 1 години роботи адвоката - 3300 грн, вартість наданих послуг (гонорар) - 16 500 грн;
(2) Представництво інтересів клієнта в судовому засіданні в Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду у справі №910/12359/25, час виконання робіт - 1 год, вартість 1 години роботи адвоката - 3300 грн, вартість наданих послуг (гонорар) - 3300 грн.

58. Стосовно послуги (1) підготовки заперечень та відзиву на касаційну скаргу, то Суд враховує, що:
по-перше, в матеріалах справи відсутні заперечення Товариства на касаційну скаргу, наявний лише відзив на касаційну скаргу; 
по-друге, правова позиція Товариства з моменту подачі позову стала та не зазнавала змін протягом розгляду спору у судах першої та апеляційної інстанціях, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося; 
по-третє, адвокат Лєщинський К.Д., в тому числі, надавав правову допомогу Товариству у суді першої та апеляційної інстанцій, а також підписав відзив на касаційну скаргу, тому, відповідно, обізнаний у справі з усіма деталями, що з неї випливають, 
по-четверте, відзив на касаційну скаргу містить тези, висновки та посилання на правові позиції Верховного Суду, які вже були зазначені адвокатом Лєщинським К.Д. у відзиві на апеляційну скаргу; 
по-п`яте, предметом касаційного перегляду у цій справі були судові рішення в частині задоволених вимог про стягнення 3% річних в розмірі 17 809,15 грн; 
по-шосте, Суд постановою від 23.06.2026: касаційне провадження за касаційною скаргою Компанії в частині стягнення 3% річних, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрив; касаційну скаргу Компанії в частині стягнення 3% річних, з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, залишив без задоволення, а судові рішення в частині стягнення 3% річних - без змін; касаційну скаргу Компанії на додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняту на результатами перегляду додаткового рішення, задовольнив частково, а вказані судові рішення скасував та передав справу в частині розгляду заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу на новий розгляд до суду першої інстанції. 

58.1. За наведеного, на переконання Суду, розмір гонорару є неспівмірним, не пропорційним, не є необхідними витратами та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності. 

59. Стосовно послуги представництва інтересів Товариства у судовому засіданні, яке відбулося 23.06.2026, то її вартість не відповідає пропорційності, з огляду на зазначене у пункті 35 цієї постанови (додаткової), а тому слід відшкодувати такі витрати у загальному розмірі 1650 грн (ураховуючи вартість години 3300 грн).

60. Таким чином, керуючись зазначеними у пунктах 46-49 цієї постанови (додаткової) критеріями, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши заяву Товариства та документи щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів касаційної інстанції, з огляду на міркування, викладені у цій постанові (додатковій), дійшла висновку про не покладення всієї заявленої суми витрат на правничу допомогу в розмірі 19 800 грн, та покладення витрат у розмірі 9 900 грн (1 650 грн за участь у судовому засіданні та 8 250 грн за підготовку відзиву на касаційну скаргу [ураховуючи, зокрема, подібність відзиву на касаційну скаргу до відзиву на апеляційну скаргу, обсяг відзиву, а саме 11 сторінок, з яких лише 4 сторінки містять обґрунтування щодо доводів касаційної скарги в частині стягнення 3% річних, і Суд задовольнив частково касаційну скаргу Компанії, то Суд покладає 50% від заявленого розміру]).

61. Отже, ураховуючи наведене, оцінивши доводи заяви, виходячи з вищенаведених критеріїв, їх оцінки, викладеної у цій постанові (додатковій), та керуючись статтями 2, 123, 80, 73, 75-79, частиною четвертою статті 126, 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з Компанії на користь Товариства 9 900 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірні з правничою допомогою у суді касаційної інстанції. В іншій частині заяви Суд не покладає такі витрати на відповідача.

Керуючись статтями 2, 123, 126, 129, 221, 244 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 9 900 грн.

3. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

4. У задоволенні іншої частини заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕ.ТЕК» ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова (додаткова) набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова