УХВАЛА
09 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 759/18906/23
провадження № 61-8860ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради, про визначення місця проживання дитини, 
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
02 листопада 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, шляхом зобов`язання матір дитини - ОСОБА_2 забезпечити у кожний понеділок, середу, п`ятницю тривалістю одну годину у період часу з 18:30 год. до 19:30 год. (не менше 60 хвилин) за київським часом та кожну другу та четверту неділю тривалістю одну годину (не менше 60 хвилин) у період часу з 12:00 год. до 13:00 год. за київським часом спілкування його сина ОСОБА_3 з ним шляхом відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), а також повідомити (повідомляти) його про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання його сина ОСОБА_3 , з наданням документів належних органів, установ, організацій.
Заяву обґрунтовував тим, що через тривалу протиправну поведінку відповідачки його контакт з сином повністю обірвався, йому невідомо місце його проживання, умови проживання, стан здоров`я, тощо, оскільки відповідачка таку інформацію приховує та чинить перешкоди в організації їх побачень та особистому спілкуванні. 
Позивач вважав, що тривалий період відсутності контактів між ним та сином, може призвести до втрати сімейного зв`язку між ними, що може призвести до неможливості виконати рішення суду у цій справі, або суттєво ускладнити його виконання.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Забезпечено позов шляхом зобов`язання матері дитини - ОСОБА_2 забезпечити у кожний понеділок, середу, п`ятницю тривалістю одну годину у період часу з 18:30 год. до 19:30 год. (не менше 60 хвилин) за київським часом спілкування сина ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 за допомогою відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), а також повідомити (повідомляти) батька дитини ОСОБА_1 про фактичне місце перебування (проживання), стан здоров`я та умови проживання ОСОБА_3 .. В іншій частині вимог заяви відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
01 липня 2026 року ОСОБА_1 через підсистему звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року (повний текст постанови складено 01 червня 2026 року) та залишити в силі ухвалу Святошинського районного суду міста Києва 
від 10 листопада 2025 року.
ОСОБА_1 порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень. 
Відповідно до частини першої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Оскільки повний текст постанови Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року складено 01 червня 2026 року, то останнім днем строку на касаційне оскарження судового рішення з дня складення повного судового рішення є 01липня 2026року.
За викладених обставин, касаційна скарга  ОСОБА_1 подана у передбачений законом строк, а тому відсутня процесуальна необхідність у вирішенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. 
Підставою касаційного оскарженнязаявник зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов невірного висновку про те, що сам по собі факт існування ухвали суду від 09 вересня 2025 року про вжиття заходів забезпечення позову за його заявою є безумовною та достатньою підставою скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом першої інстанції за наслідком розгляду його заяви від 02 листопада 2025 року. Вказує, що суд апеляційної інстанції не врахував обставин невиконання відповідачкою ухвали від 09 вересня 2025 року та перешкоджання у спілкуванні з дитиною.Водночас заходи забезпечення позову, про вжиття яких він звернувся до суду, направлені виключно на відновлення відносин та емоційного контакту сина з батьком, а оскаржувана постанова порушує права заявника на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. 
Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом..
Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне застосування таких заходів може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Подібні правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14?729цс19), а також Верховним Судом у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 (провадження № 61-549св21), від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21 (провадження № 61-14463св21), від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21 (провадження № 61-15440св21).
Важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач обґрунтовував її тим, що предметом спору є визначення місця проживання дитини з батьком (позивачем у справі). Однак через поведінку відповідачки його контакт з сином повністю обірвався, йому невідомо місце його проживання, умови проживання, стан здоров`я тощо, оскільки відповідачка таку інформацію приховує та чинить перешкоди в організації їх побачень та для особистого спілкування. Вважає, що тривалий період відсутності контактів між ним та сином може призвести до втрати сімейного зв`язку між ними та неможливості виконати рішення суду у цій справі або суттєво ускладнити його виконання.
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 підкреслено, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 490/1087/21 вказано, що заходи забезпечення позову, які полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.
Верховний Суд у постановах від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 22 червня 2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 24 лютого 2022 року у справі № 361/8355/21, від 31 серпня 2022 року у справі № 545/3933/21, від 26 жовтня 2022 року у справі № 752/1253/22, від 15 листопада 2023 рок у справі № 467/403/22, від 05 грудня 2023 року у справі № 490/2077/23 наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин.
У цій справі суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову, встановив, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив зобов`язати матір дитини - ОСОБА_2 забезпечити щоденне його спілкування з сином ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку, в тому числі з використанням месенджерів Telegram, Viber, WhatsApp, тривалістю 1 година з 19:00 год. по 20:00 год. за київським часом.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року, яка змінена за результатами апеляційного перегляду, заяву задоволено частково, забезпечено позов, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити регулярне спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вівторок, четвер та суботу протягом однієї години у зручний для дитини час, шляхом організації відеозв`язку через додатки WhatsApp, Telegram, Viber або будь-який інший доступний зв`язок.
Звертаючись до суду 02 листопада 2025 року із заявою про забезпечення позову шляхом надання йому можливості спілкуватися з сином кожний понеділок, середу та п`ятницю тривалістю одну годину у період часу з 18:30 год. до 19:30 год. (не менше 60 хвилин) за київським часом та кожну другу та четверту неділю тривалістю одну годину (не менше 60 хвилин) у період часу з 12:00 год. до 13:00 год. за київським часом шляхом відеозв`язку, в тому числі, з використанням месенджерів (Telegram, Viber, WhatsApp), позивач посилався на ті ж обставини, які зазначав у заяві від 08 вересня 2025 року про забезпечення позову і які були предметом судового розгляду, з приводу яких судом була постановлена ухвала 09 вересня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові обґрунтовано вказав, що звертаючись до суду з повторною заявою про забезпечення позову та заявляючи про застосування заходів забезпечення, у задоволенні яких судом було відмовлено ухвалою від 09 вересня 2025 року, позивач мав навести підстави повторного звернення до суду та довести зміну обставин, які існували на час подання попередньої заяви про забезпечення позову і які свідчать про необхідність у додаткових заходах для забезпечення позову. 
Апеляційний суд встановив, що заява позивача від 02 листопада 2025 року не містить нових обставин, які не існували або не були відомі на час розгляду його первісної заяви про забезпечення позову та які могли б свідчити про необхідність застосування додаткових заходів забезпечення позову, у застосуванні яких судом було відмовлено ухвалою від 09 вересня 2025 року, та дійшов мотивованого висновку про необхідність поважати й виконувати раніше ухвалене судове рішення про забезпечення позову, а отже і про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції від 10 листопада 2025 року. 
Колегія суддів враховує, що на теперішній час у цій справі судами вжито заходи забезпечення позову за заявою позивача ОСОБА_1 , а саме ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 25 березня 2026 року, забезпечено позов шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити регулярне спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вівторок, четвер та суботу з 19:00 год. до 20:00 год., шляхом організації відеозв`язку через додатки «WhatsApp», «Telegram», «Viber» або будь-який інший доступний відеозв`язок. У відкритті касаційного провадження щодо перегляду цих судових рішень відмовлено.
Застосовані судом заходи забезпечення позову спрямовані на попередження недобросовісної поведінки відповідачки під час розгляду спору, недопущення дій, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання ймовірного рішення суду та направленні на забезпечення якнайкращих інтересів дитини щодо збереження зв`язку з батьком.
Аналіз доводів касаційної скарги та змісту оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року є необґрунтованою. У відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на постанову Київського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, Виконавчий комітет Броварської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович