ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
02 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/5653/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Скраль Т.В. 
при секретарі Колушкіна Ю.В.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 - у судове засідання не з`явився,
відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - представник у судове засідання не з`явився,
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 - представник у судове засідання не з`явився,
третя особа: Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області - представник у судове засідання не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (88000, Закарпатська область, Ужгородський р-н, м. Ужгород, пл.Ш.Петефі,14, код ЄДРПОУ 43316386), треті особи на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88007, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10а, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:
05 серпня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, треті особи на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, якою просить: 1) визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі В`ячеславівни від 19.06.2026 року про закінчення виконавчого провадження ВП №79302118; 2) зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відновити виконавче провадження ВП №79302118 та вжити заходів щодо повного виконання судового рішення.
10 серпня 2026 року судом відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 11:30 год 28 серпня 2026 року. Цією ж ухвалою суду зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати суду до 20 серпня 2026 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №79302118. 
Пунктом 4 Ухвали встановлено Відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 20 серпня 2026 року. 
27 серпня 2026 року відповідач подав відзив та матеріали виконавчого провадження №79302118.
28 серпня 2026 року судовий розгляд справи відкладено на 02 вересня 2026 року для надання можливості представнику третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 підтвердити свої повноваження. Інші учасники на судовий розгляд справи не з`явилися.
02 вересня 2026 року учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Про розгляд справи Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та треті особи повідомлені шляхом надіслання повісток, ухвали про відкриття провадження та призначення справи до судового розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд", що підтверджено додвідками про доставку електронного листа. 
Про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази. 18 серпня 2026 року Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі, а позовні вимоги повністю підтримує.

Відповідно до статті 229 частини 4 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

І. Позиції сторін.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 , 07.10.2025 року надав до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень виконавчий лист від 01.10.2025 року № 260/4015/25/2025 виданого закарпатським окружним адміністративним судом. 09.10.2025 року головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження за №79302118. 28 липня 2026 року на його адресу надійшов лист відповідача про закінчення виконавчого провадження (постанова державного виконавця від 19.06.2026 року у ВП №79302118). Позивач просить, зокрема, визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Міснік Нелі В`ячеславівни від 19.06.2026 про закінчення виконавчого провадження № 79302118 та зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження і вжити заходів щодо повного виконання судового рішення.
17 серпня 2026 року третьою особою, ІНФОРМАЦІЯ_1 , подано пояснення щодо позову, яким просять відмовити у задоволенні позовним вимог. Так, 09.10.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Міснік Нелею Вячеславівною, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 260/4015/25, виданого 01.10.2025 та винесено постанову ВП № 79302118 про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою зобов`язано боржника ІНФОРМАЦІЯ_1 виконати рішення суду № 260/4015/25 у строк - 10 робочих днів. Проте, повідомлення від боржника щодо виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/4015/25, або можливих причин невиконання рішення суду, на адресу відділу ПВР не надходило. У зв`язку з чим, державним виконавцем надіслано на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 , вимогу державного виконавця від 04.11.2025 № 7-79302118/3876, якою зобов`язано боржника виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/4015/25, та надати до відділу ПВР відповідь стосовно виконання в строк до 5 робочих днів з моменту отримання боржником вимоги. Дану вимогу, державним виконавцем було доправлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 та вручено за довіреністю - 07.11.2025. Станом на 25.11.2025 державним виконавцем відділу ПВР, винесено постанову від 25.11.2025 ВП 79302118 про накладення штрафу на боржника, якою зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення, у відповідності до ст. 382 Кримінального кодексу України. 11.12.2025 державний виконавець, керуючись ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про накладення штрафу на боржника у подвійному розмірі - 10200 грн. 12.01.2026 державним виконавцем подано до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повідомлення за вих. № 7-79302118/194 про вчинення кримінального правопорушення щодо винних посадових осіб, ІНФОРМАЦІЯ_3 за умисне невиконання рішення суду, в порядку статті 382 Кримінального кодексу України. В подальшому, державний виконавець керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», 19.06.2026 виніс постанову ВП № 79302118 про закінчення виконавчого провадження. Таким чином, встановлені обставини справи дозволяють стверджувати, що Відповідач діяв у відповідності до встановленого у таких випадках порядку та в межах визначених повноважень, постанову ВП № 79302118 про закінчення виконавчого провадження ним було винесено правомірно, обґрунтовано та з дотриманням вимог законодавства.
24 серпня 2026 року третьою особою, Ужгородським районним управління поліції ГУНП в Закарпатській області, подано пояснення щодо позову, де вказують, що 12.01.2026 державним виконавцем надіслано до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повідомлення за вих. № 7-79302118/194 про вчинення кримінального правопорушення щодо винних посадових осіб, ІНФОРМАЦІЯ_3 , за умисне невиконання рішення суду, в порядку статті 382 Кримінального кодексу України. Вказані матеріали надійшли до ГУНП в Закарпатській області 19.01.2026 року, які було передано до Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області для розгляду. Вказані матеріали зареєстровані в ІКС ІПНП Ужгородського РУП ГУНП 20.01.2026 року за № 943. За результатами розгляду, ознак кримінального та адміністративного правопорушення з приводу неправомірних дій ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено не було про що листом від 05.02.2026 року № 15570-2026 Ужгородський РУП ГУНП проінформував державного виконавця. Так, державний виконавець керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», 19.06.2026 виніс постанову ВП № 79302118 про закінчення виконавчого провадження. Окремо слід звернути увагу, що позивач безпідставно вказує на порушення Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області вимог ст. 214 КПК України, оскільки жодного рішення щодо незаконності таких дій в порядку КПК України встановлено не було. Таким чином, викладені позивачем у позові обставини не знайшли свого підтвердження, а тому заявлені позовні вимоги є безпідставними. Крім того, позивач неправильно визначив відповідача та недотримався строків при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного, в задоволенні позовної заяви просять відмовити в повному обсязі.
27 серпня 2026 року відповідач подав відзив та матеріали виконавчого провадження №79302118 із порушенням визначеного строку за ухвалою суду про відкриття провадження у справі. Відповідач не доводив поважність причин пропуску строку, що уже минув, а відповідно суд залишає такий без розгляду і розглядає справу без врахування позиції відповідача.

ІІ. Обставини встановлені судом.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № 79302118, з примусового виконання виконавчого листа № 260/4015/25, виданого 01.10.2025 Закарпатським окружним адміністративним судом, яким ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 19.05.2023, а також виплаченої за цей період грошової допомоги на оздоровлення, з урахуванням відповідних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням. Також виконавчим документом боржника зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням відповідних розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням.
09.10.2025 постановою державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 79302118 та боржнику надано строк у 10 робочих днів для повного виконання рішення суду. У встановлений строк повідомлення від боржника про виконання судового рішення або про наявність причин, які перешкоджають його виконанню, до Відділу примусового виконання рішень не надходило. 
04.11.2025 державним виконавцем було направлено боржнику вимогу № 7-79302118/3876 про виконання рішення суду та надання відповіді щодо його виконання протягом п`яти робочих днів з моменту отримання вимоги. Після отримання вимоги боржник не повідомив Відділ про виконання рішення суду або про причини його невиконання.
25.11.2025 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу на боржника та повторно зобов`язано його виконати рішення суду протягом десяти робочих днів, із попередженням про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду відповідно до статті 382 Кримінального кодексу України. 
11.12.2025 державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу у подвійному розмірі - 10 200 грн.
12.01.2026 державним виконавцем направлено до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повідомлення за вих. № 7-79302118/194 про вчинення кримінального правопорушення щодо винних посадових осіб боржника за ознаками умисного невиконання рішення суду в порядку статті 382 Кримінального кодексу України.
19.06.2026 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 79302118 на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
19.01.2026 Головне управління Національної поліції Закарпатської області розглянуло лист за вих.№ -79302118/194 від 12.01.2026 щодо учинення можливих неправомірних дій працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , за дорученням, в межах компетенції, розглянуто відділом дізнання ГУНП в Закарпатській області. Проінформували, що 19.01.2026 року вказане звернення зареєстроване в ІКС ІПНП Ужгородського районного управління поліції. Про результати перевірки буде проінформовано додатково, ( а.с.9). 
06.02.2026 року Головне управління ДВС отримало відповідь ГУНП в Закарпатській області, де зазначено, що в ході розгляду звернення з наявних матеріалів не можливо встановити ознак кримінального та адміністративного правопорушення. Заявнику рекомендовано звернутися з позовом до суду, а тому було прийнято рішення про припинення розгляду звернення та матеріали перевірки скеровано до секретаріату Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області, (а.с.10).

ІІІ. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.
Щодо доводів третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , що позивач невірно визначив відповідача, та не дотримався строків для звернення до суду, то суд констатує наступне. 

Відповідно до приписів частини 3 статті 287 КАС відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС є відповідний орган державної виконавчої служби.
Івано-Франківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України поширює свої повноваження на кілька областей, зокрема включає управління та відділи в Івано-Франківській, Закарпатській (з адресою в т.ч. в Ужгороді на пл. Ш. Петефі,14). Оскаржувану постанову від 19 червня 2026 року про закінчення виконавчого провадження винесено головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Івано-Франківського МРУ МЮ Міснік Нелею В`ячеславівною при примусовому виконанні виконавчого листа № 260/4015/25, що виданий 01.10.2025 року Закарпатським окружним адміністративним судом (а.с.64).
Частинами першою й другою статті 287 КАС України встановлено десятиденний строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні строки оскарження установлені частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII. 
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору. Позивач із вказаним позовом звернувся до суду 05 серпня 2026 року та у змісті позову вказує, що отримав оскаржувану постанову 28 липня 2026 року. Вказана обставина не заперечувалася відповідачем та не спростована таким. Отже, вищевказані доводи третьої особи є хибними. 

Щодо суті спірних правовідносин, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (пункт 1 частини третьої, частина четверта статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Частинами першою – третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
У цій справі суд встановив, що після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець перевірив виконання рішення боржником та за невиконання рішення суду в повному обсязі послідовно виніс дві постанови про накладення на боржника штрафів, попередив його про кримінальну відповідальність і надіслав до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.
Надалі на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виніс оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження і, відповідно, більше не вживав заходів примусового виконання.
Як уже зазначалося, положеннями статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання і держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі – ЄСПЛ).
ЄСПЛ у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04, §51-53).
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
З аналізу правових норм, які належить застосувати до спірних правовідносин, можна виснувати, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме:
– накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин);
– накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин);
– звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.
Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Водночас у Постанові від 09.11.2023 року Верховний Суд у справі № 520/10601/2020 зазначив, що невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/14580/16 (пункти 40-43) підтримав правову позицію, відповідно до якої накладення на боржника повторного штрафу і звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
За цією позицією, накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.
Крім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.
Частиною третьою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
Разом із цим, судом не встановлено обставин виконання державним виконавцем зазначених положень чинного законодавства.
Водночас суд вважає помилковими висновок про те, що самі собою вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу і надіслання подання про вчинення злочину) є належними і достатніми заходами виконання судового рішення. У свою чергу, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №750/9782/16-а, від 7 серпня 2019 року у справі №378/1033/17, від 4 вересня 2019 року у справі №286/1810/17, від 7 жовтня 2020 року у справі №461/6978/19, від 25 листопада 2020 року у справі №554/10283/18, від 13 грудня 2021 року у справі №520/6495/2020, від 08 грудня 2022 року у справі №457/359/21.
Окрім цього, відповідно до установлених у справі обставин, зазначене судове рішення виконано не у повному обсязі, отже, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснити всі необхідні заходи для перевірки його виконання у повному обсязі.
Враховуючи наведене, суд погоджується із позицією позивача про незаконність оскаржуваної постанови, оскільки закінчення виконавчого провадження відбулося не через фактичне виконання рішення суду.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.
Зважаючи на те, що позивача від сплати судового збору звільнено, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 90, 134, 139, 242-246, 265, 271, 287 КАС України, суд 
УХВАЛИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (88000, Закарпатська область, Ужгородський р-н, м. Ужгород, пл.Ш.Петефі,14, код ЄДРПОУ 43316386), треті особи на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ужгородське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (88007, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10а, код ЄДРПОУ 40108913) про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити. 
2. Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелі В`ячеславівни від 19.06.2026 року про закінчення виконавчого провадження ВП №79302118.
3. Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відновити виконавче провадження ВП №79302118.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції та може бути оскаржене безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя | Т.В.Скраль