Справа № 350/375/26
Номер провадження 2/350/498/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року       селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,
секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у селищі Рожнятів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
установив:
Стислий виклад позицій сторін
Представник позивача звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 21.03.2025-100001633 від 21 березня 2025 року у розмірі 26 090,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 662,40 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 21.03.2025-100001633 в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Укладення договору відбулося після проходження відповідачем ідентифікації, а документи, що складають кредитний договір, були підписані ним за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 12 000,00 грн строком, визначеним договором, а відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом, комісію, пов`язану з наданням кредиту, а у разі порушення зобов`язань - неустойку. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача, що підтверджується наданими до суду доказами.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач належним чином умов договору не виконав, у зв`язку із чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість у загальному розмірі 26 090,00 грн, яка складається із 6 530,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 11 760,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 800,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та 6 000,00 грн неустойки. Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, яке було враховане під час формування розрахунку заборгованості. Оскільки у встановлений договором строк кредитні кошти та інші передбачені договором платежі у повному обсязі повернуті не були, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості та судових витрат.
Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі
Ухвалою судді Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2026 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
27 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання, у якому він просив розглянути справу за його відсутності у зв`язку з неможливістю з`явитися в судове засідання через виконання трудових обов`язків на об`єкті критичної інфраструктури. Також повідомив, що основну суму боргу ним добровільно сплачено до ухвалення рішення суду, заперечень щодо наявності основної заборгованості не має, однак просив врахувати здійснену оплату, його матеріальне становище, добросовісне ставлення до виконання зобов`язань та зменшити розмір процентів, пені й інших штрафних нарахувань. 
29 травня 2026 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав уточнену позовну заяву, у якій, враховуючи здійснену відповідачем після звернення до суду часткову оплату заборгованості у сумі 10 995,00 грн, просив стягнути з відповідача 15 095,00 грн заборгованості.
17 липня 2026 року відповідач, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
20 липня 2026 року представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що 21 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 21.03.2025-100001633 шляхом введення одноразового ідентифікатора. У заявці до кредитного договору визначено істотні умови кредитування. Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 12 000,00 грн строком на 42 дні, з кінцевим терміном повернення 02 травня 2025 року.
Згідно з умовами договору кредит надавався на умовах строковості, платності та поворотності, а відповідач зобов`язувався повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі.
Умовами кредитного договору передбачено фіксовану процентну ставку у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом, комісію, пов`язану з наданням кредиту, у розмірі 15 % від суми кредиту, що становить 1 800,00 грн, а також нарахування неустойки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань.
Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом прийняття відповідачем пропозиції (оферти) кредитодавця через інформаційно-комунікаційну систему позивача із використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківський рахунок відповідача, що підтверджується матеріалами справи.
Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на день звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором становила 26 090,00 грн, з яких:6 530,00 грн – заборгованість за тілом кредиту; 11 760,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 800,00 грн – комісія, пов`язана з наданням кредиту; 6 000,00 грн – неустойка. 
Після відкриття провадження у справі відповідачем було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 10 995,00 грн, що враховано позивачем шляхом подання 29 травня 2026 року уточненої позовної заяви.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, визначення дійсного розміру заборгованості з урахуванням проведеної після звернення до суду оплати, а також правомірності заявлених до стягнення процентів, комісії та неустойки.
Оцінка суду:
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України).
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Поняття договору позики наведене у ст. 1046 ЦК України, відповідно до ч.1 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За приписами ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України встановлений обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За змістом ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів та комісії
Оцінюючи докази у їх сукупності, з урахуванням їх взаємного зв`язку, належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, а факт укладення кредитного договору (оферти) №21.03.2025-100001633 від 21 березня 2025 року та надання позивачем відповідачу кредитних коштів у сумі 12 000,00 грн підтверджується матеріалами справи. Відповідач не заперечував факту укладення договору та отримання кредитних коштів, що також підтверджується поданим ним до суду клопотанням, у якому він повідомив про добровільне погашення основної суми боргу та просив суд врахувати здійснену оплату. 
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною другою статті 1054 ЦК України до кредитного договору застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право кредитодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Як встановлено судом, сторонами погоджено фіксовану процентну ставку 1 % за кожний день користування кредитом. Матеріали справи не містять будь-яких суперечностей щодо змісту цієї умови договору, а відповідач її недійсність або несправедливість не оспорював.
Разом з тим судом встановлено, що після звернення позивача до суду відповідач добровільно здійснив оплату заборгованості у сумі 10 995,00 грн. Вказана обставина не заперечується самим позивачем, який подав уточнену позовну заяву з урахуванням здійсненого платежу.
Таким чином, на момент ухвалення рішення спір між сторонами щодо повернення основної суми кредиту відсутній, оскільки заборгованість за тілом кредиту була повністю погашена відповідачем. Предметом спору залишилися лише вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та неустойки.
Суд перевірив поданий позивачем уточнений розрахунок заборгованості та не встановив підстав сумніватися у його правильності. Здійснена відповідачем після відкриття провадження оплата врахована позивачем при визначенні остаточного розміру позовних вимог, унаслідок чого непогашеною залишилася заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 7 295,00 грн.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 7295,00 грн процентів за користування кредитом є доведеною належними та допустимими доказами, відповідає умовам укладеного сторонами договору та положенням статей 1048, 1054, 1056-1 ЦК України, а тому підлягає задоволенню.
Щодо комісії, пов`язаної з наданням кредиту
Позивач також просить стягнути з відповідача 1800,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, передбаченої умовами кредитного договору.
Судом встановлено, що зазначена комісія прямо передбачена умовами кредитного договору як комісія, пов`язана саме з наданням кредиту, її розмір визначений сторонами при укладенні договору та становить 15 % від суми кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом належать, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, якщо вони передбачені договором.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач до укладення договору був ознайомлений із його істотними умовами, у тому числі з розміром комісії, після чого прийняв умови договору шляхом використання одноразового ідентифікатора.
При цьому суд враховує, що предметом спору є комісія саме за надання кредиту, а не комісія за його подальше обслуговування чи супровід. Така умова договору не суперечить положенням Закону України «Про споживче кредитування» та відповідає правовому підходу, сформованому Івано-Франківським апеляційним судом, який розмежував комісію за надання кредиту та комісію за його обслуговування, визнавши допустимим стягнення першої за умови її погодження сторонами.
За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога про стягнення 1 800,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення неустойки
Позивач також просить стягнути з відповідача 6 000,00 грн неустойки, нарахованої у зв`язку з неналежним виконанням ним взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Обґрунтовуючи зазначену вимогу, позивач посилається на умови укладеного між сторонами кредитного договору та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року, вважаючи, що ним передбачено право кредитодавця нараховувати та стягувати відповідні штрафні санкції.
Разом із тим суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на таке.
24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України, затвердженими законами України, та є чинним на час розгляду цієї справи.
З метою забезпечення додаткового захисту позичальників у період дії воєнного стану Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 18.
Відповідно до зазначеної норми у період дії в Україні воєнного чи надзвичайного стану та протягом тридцятиденного строку після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Крім того, законодавець прямо встановив, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами і які були нараховані починаючи з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання або невиконання грошових зобов`язань, підлягають списанню кредитодавцем.
Отже, наведені приписи мають імперативний характер та не залишають кредитодавцю чи суду дискреції щодо можливості стягнення штрафних санкцій, якщо вони нараховані за прострочення виконання кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану.
На час розгляду даної справи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними, не визнані неконституційними та підлягають безумовному застосуванню судом.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, а основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України.
Таким чином, саме положення Цивільного кодексу України мають пріоритетне застосування при вирішенні цього спору. У разі колізії між нормами Цивільного кодексу України та положеннями інших законів застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України як основного акта цивільного законодавства. Такий підхід відповідає правовим позиціям Конституційного Суду України та Великої Палати Верховного Суду щодо пріоритетності положень Цивільного кодексу України у сфері регулювання цивільних правовідносин.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо застосування пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Зокрема, у постановах від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 та від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що дія зазначеної норми поширюється на всі кредитні правовідносини, у тому числі на договори споживчого кредиту, а тому виключає можливість стягнення штрафних санкцій, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання кредитного зобов`язання під час дії воєнного стану.
Аналіз положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у системному взаємозв`язку зі статтями 1048, 1049, 1050 та 1054 ЦК України дає підстави для висновку, що законодавець розмежував плату за користування кредитом (проценти) та цивільно-правову відповідальність за порушення грошового зобов`язання (неустойку). Якщо проценти є складовою основного грошового зобов`язання та підлягають сплаті відповідно до умов договору, то штрафні санкції є заходом цивільно-правової відповідальності, від застосування якого позичальник у період дії воєнного стану звільнений безпосередньо законом.
Оскільки у цій справі заявлена до стягнення неустойка у розмірі 6 000,00 грн нарахована саме за прострочення виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у період дії воєнного стану, суд доходить висновку, що така вимога суперечить імперативним приписам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та не підлягає задоволенню.
За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню, а стягненню з відповідача підлягає лише заборгованість за кредитним договором (оферти) №21.03.2025-100001633 від 21 березня 2025 року у сумі 9 095,00 грн, яка складається із 7 295,00 грн процентів за користування кредитом та 1 800,00 грн комісії, пов`язаної з наданням кредиту. У задоволенні вимоги про стягнення 6 000,00 грн неустойки необхідно відмовити.
Розподіл судових витрат:
Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, долученою до позовної заяви.
Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості становила 26 090,00 грн, тоді як суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення 9 095,00 грн, що становить 34,89 % від заявлених позовних вимог.
За таких обставин, з урахуванням вимог частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із загальної суми сплаченого позивачем судового збору 2 662,40 грн з відповідача підлягає стягненню 928,88 грн (2 662,40 грн ? 34,89 % = 928,88 грн).
Керуючись ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) заборгованість за кредитним договором (оферти) № 21.03.2025-100001633 від 21 березня 2025 року у розмірі 9 095 (дев`ять тисяч дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок, яка складається з:7295 (сім тисяч двісті дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок - заборгованості за процентами за користування кредитом; 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень 00 копійок - комісії, пов`язаної з наданням кредиту. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 928 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень 88 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 21.07.2026.

Суддя: