Дата документу 25.08.2026 Справа № 334/9094/25

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний №334/9094/25  Головуючий у 1-й інстанції:Баруліна Т.Є. 
 
Провадження №22-ц/807/1650/26   Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 серпня 2026 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів: | Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Пузіна Дениса Миколайовича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що 10 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі по тексту ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №8468590 про надання споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора. 

Згідно умов кредитного договору сума кредиту складає 30 000,00 грн (п.1.3 Кредитного договору), строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів (п.1.4 договору). Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущенням, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (п.1.4 договору). Тип процентної ставки – фіксована (п.1.5 договору). Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п.1.5.1 договору). Знижена процентна ставка 0,77% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 10.12.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.1.5.2 договору). Протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах визначених в пп. 1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку (п.1.5.3 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 138 000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 135 930,00 грн (п.1.10 договору).
Відповідно до п.п. 2.1 п.2 кредитного договору кошти ТОВ «Авентус Україна» надаються шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, наданими відповідачем первісному кредитору за мето отримання кредиту. 
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 30 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 (довідка ТОВ «Пейтек» про перерахування коштів додається).
В подальшому, 13 серпня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу N 13082025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу N 13082025 від 13 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 81 000,00 грн, з яких: 30 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 36 000,00 грн сума заборгованості за відсотками, 15 000,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 13 серпня 2025 року позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій.
З огляду на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 81 000,00 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором № 8468590 від 10.11.2024 року в розмірі 66 000,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 973,81 грн. 
В іншій частині позову -відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Пузіна Дениса Миколайовича подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8468590 від 10.11.2024 року відмовити повністю. В іншій частині рішення, якою відмовлено у стягненні 15 000, 00 грн пені/штрафів, залишити без змін. Судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій покласти на позивача. 

В обґрунтування скарги зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у своєму позові матеріали справи не містять. Зауважує, що розрахунок заборгованості за кредитними договорами, на які посилався позивач у позові і який досліджувався судом, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Також вказує, що зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений не може бути доказом наявності заборгованості на якій наполягає позивач, враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами. Вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог про стягнення суми заборгованості за кредитними договором. Зауважує, що позивачем не було надано належних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача за кредитним договором.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 81 000,00 грн, оскаржується в частині задоволених позовних вимог в розмірі 66 000,00 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов укладеного договору від 10 листопада 2024 року N 8468590 позивачем надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 30 000,00 грн. Відповідач всупереч умов договору кредитування, свої зобов`язання не виконала та має прострочену заборгованість в розмірі 66 000,00 грн, яка складається із: суми заборгованості за основною сумою боргу – 30 000,00 грн; суми заборгованості за відсотками – 36 000,00 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості в цій частині ОСОБА_1 за вказаним договором, відповідачем по справі, до суду не надано.
З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 10 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту N 8468590 (а.с.5-14).
Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 30 000,00 грн, строк кредиту - 360 днів (п. 1.3, 1.4 договору). Періодичні платежі зі сплати процентів - кожні 30 днів. Дати повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком N 1 до цього договору.
Тип процентної ставки – фіксована (п.1.5 договору). Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору (п.1.5 договору). 

Знижена процентна ставка 0,77% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 10.12.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.1.5.2 договору). 

Протягом строку дії договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для споживача у випадку та на умовах визначених в пп. 1.5.2 договору, зокрема у випадку отримання споживачем знижки на стандартну процентну ставку (п.1.5.3 договору). 

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 138 000,00 грн; за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 135 930,00 грн (п.1.10 договору).
Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С1031». 
ОСОБА_1 10 листопада 2024 року електронним підписом підписала, а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С8614», також паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)) до договору N 8468590 про надання споживчого кредиту, в якому міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови. Умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному договорі.
Згідно із положеннями п. п. 2.1, 2.2 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 . Дати надання кредиту 10.11.2024 року або 11.11.2024 року.
Відповідно до копії довідки ТОВ «Пейтек» від 14 серпня 2025 року N 20250814-1.1, було перераховано кошти на користь фізичної особи від ТОВ «Авентус Україна», 10 листопада 2024 року о 18:59:06 год на суму 30 000,00 грн зарахування на карту № НОМЕР_1 (а.с.21).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом у позичальника наявний борг у сумі 81 000,00 грн, що складається з такого: по сумі заборгованості за основною сумою боргу - 30 000,00 грн, по сумі заборгованості за відсотками – 36 000,00 грн, суми заборгованості за пенею, штрафами – 15 000,00 грн (а.с.22-27).
13 серпня 2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу N 13082025, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у реєстрі Боржників (а.с.28-32).
Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно з додатком N 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скраплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
Акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу підписаний сторонами договору 13 серпня 2025 року (а.с.33).
Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 від 13 серпня 2025 року до договору факторингу N 13082025 від 13 серпня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором N 8468590 про надання споживчого кредиту в сумі 81 000,00 грн, що складається з такого: по сумі заборгованості за основною сумою боргу - 30 000,00 грн, по сумі заборгованості за відсотками – 36 000,00 грн, по сумі заборгованості за пенею, штрафами штраф – 15 000,00 грн (а.с.35).
Вимоги про стягнення вказаних сум є предметом розгляду в цій справі.

Суд першої інстанції стягнув заборгованість у розмірі 66 000,00 грн, відмовивши при цьому в сумі заборгованості за пенею, штрафами 15 000,00 грн. ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суми заборгованості за споживчим кредитом в розмірі 66000, 00 грн, з них: сума заборгованості за основною сумою боргу - 30 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками – 36 000,00 грн. 

В частині відмови в стягненні суми заборгованості за пенею, штрафами штраф – 15 000,00 грн, ОСОБА_1 не оскаржує, а тому в силу вимог частини 1 статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається. 

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст. ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року N 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205,207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону N 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікаторомдані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 12, статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні належних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зібрані у справі докази вказують на те, що ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) «С8614», направленим ТОВ «Авентус Україна» на її телефонний номер « НОМЕР_2 ».

Отже, ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Колегія суддів зауважує, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі N 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі N 732/670/19, від 12 січня 2021 у справі N 524/5556/19, від 28 квітня 2021 року у справі N 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі N 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі N 234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі N 757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі N 234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі N 640/7029/19.
Оскільки відповідач виконала послідовні дії підписала кредитний договір присвоєним та направленим їй одноразовим ідентифікатором С8614, вважається, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Слід наголосити на тому, що укладений кредитний договір  ОСОБА_1 не було розірвано. Крім того, вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства, недійсним не визнаний, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що кредитний договір відповідно до Закону України "Про електронну комерцію" вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення якого у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання відповідачу кредитних грошових коштів за кредитним договором є безпідставними, оскільки спростовуються наданими позивачем належними доказами, а саме: договором N 8468590 від 10 листопада 2024 року та довідкою ТОВ «Пейтек» від 14 серпня 2025 року N 20250814-1.1 про перерахування коштів на користь фізичній особі від ТОВ «Авентус Україна», 10.11.2024 року о 8:59:06 год на суму 30 000,00 грн зарахування на карту на погоджений у кредитному договорі картковий рахунок відповідача НОМЕР_1 (а.с.21).

Доказів того, що банківська картка N НОМЕР_1 не належить  ОСОБА_1 , останньою не надано та не спростовано. Навпроти, як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням позивача, на виконання ухали суду першої інстанції від 05 лютого 2026 року щодо витребування доказів, АТ «Універсал Банк» надав до суду рух коштів по картці від 13.03.2026, з якої вбачається, що картка № НОМЕР_3 відкрита на ім`я ОСОБА_1 , на яку 10.11.2024 за операцією «Р2Р_AC_CR» надійшли кошти в сумі 30 000,00 грн (а.с.98,104).

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність перерахування грошових коштів ОСОБА_1 є помилковим.
Жодних заперечень щодо змісту та/чи умов Правил надання кредиту ОСОБА_1 при укладенні Кредитних договорів висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння змісту Кредитних договорів або незгоди з умовами Кредитних договорів та/або додаткових угод (при їх наявності) під час їх підписання, до суду зі сторони Відповідача не надавалося. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов Кредитних договорів у ОСОБА_1 була можливість відмовитися від підписання Кредитних договорів, якою він не скористалася.
Отже, підписавши Кредитні договори, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами. При укладенні Кредитних договорів волевиявлення сторін було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів Позичальником. 
Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю, передбачену законодавством інформацію, перед укладанням Кредитних договорів.
Відтак, апеляційний суд вважає встановленим та належним чином підтвердженим факт отримання  ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 30 000,00 грн за кредитним договором, а також факт неповернення отриманих кредитних коштів кредитодавцю у порядку та строки, визначені договором.
За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі N 300/438/18.
Як убачається з матеріалів справи, кредитодавцем відсотки за користування кредитом нараховувалась у межах строку кредитування на суму тіла кредиту, тобто у відповідності до умов Кредитного договору.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у повному обсязі у межах встановленого строку кредитування кредитодавцю не повернула, нараховані на підставі умов кредитного договору відсотки за користування кредитом не сплачувала.
Розрахунок заборгованості за договором від 10 листопада 2024 року N 8468590, наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом, стосовно надання банком кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахування банком відсотків, а також часткове погашення позичальником заборгованості за кредитним договором.

Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/ отримання кредитних коштів.

Відповідач ні у відзиві на позовну заяву, ні у апеляційні скарзі не надає інформацію, щодо карткових рахунків зазначеним ним самостійно у Кредитних договорах та не надає інформацію про надходження/ не надходження кредитних коштів.

Також, Відповідач мав право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Проте, ОСОБА_1 таким правом не скористалася, не спростувала факт перерахунку ТОВ «Авенсут Україна» кредитних коштів на її картковий рахунок у розмірі 30 000,00 грн. 

Згідно з ч. 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 , а саме Договір факторингу, укладений ТОВ «ФК «ЄАПБ» з первісними кредиторами 13 серпня 2025 року № 13082025 про передачу прав вимоги ТОВ «Авенсут Україна», Акт прийому передачі Реєстру боржників №2 за Договором факторингу №13082025 від 13 серпня 2025 року, Витяг з Реєстру боржників Додаток №1 до зазначеного договору факторингу, з яких вбачається, що ТОВ «Авенсут Україна» відступила право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 8468590 від 10 листопада 2024 року, за яким заборгованість позичальника перед кредитором становить 81 000,00 грн, з них: 30 000,00 грн – заборгованість за основною сумою боргу, 36 000,00 грн – сума заборгованості за відсотками, 15 000,00 грн – сума заборгованості за пенею/штрафами. 
ТОВ "ФК "ЄАПБ" разом з поданою позовною заявою надано витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу, що відображають інформацію про відступлення права вимоги щодо конкретного боржника та номеру відповідного договору для мінімізації та недопустимості розкриття відомостей щодо інших боржників.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем повного реєстру боржників та печатками первісних кредиторів та позивача є безпідставними, оскільки відповідно до частини 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Крім того, посилання заявника апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів переходу від первісного кредитора прав вимоги за кредитним договором до позивача не заслуговують на увагу, оскільки позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції надав відповідні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: довідку ТОВ «Пейтек» від 14.08.2025 року №20250814-1.1, договір факторингу, акт прийому передачі до договору факторингу, розрахунок заборгованості складений первісним кредитором ТОВ «Авенсту Україна», реєстр боржників.
У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 зроблено висновок, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено на необхідність застосування категорій стандартів доказування та визначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогіднішим, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400 цс19).
Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 та 18.10.2023 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 тощо).

Колегія суддів зазначає, що у даній справі, відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення Договору факторингу про відступлення ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги. Позивачем надано копію повного договору факторингу № 13082025 від 13 серпня 2025 року з додатками, акт-передачі реєстру боржників за договором факторингу, витяг з Реєстру боржників до договору факторингу, платіжну інструкцію від 15.08.2025 року № 23118 про перерахування коштів за відступлення права вимоги у сумі 4 913 324,80 згідно договору факторингу №13082025 від 13.08.2025 року, інформаційну довідку щодо перерахування коштів за кредитним договором № 8468590 від 10 листопада 2024 року.

Отже, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» надала належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором від 10 листопада 2024 року № 8468590, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості за ним перед позивачем.

Таким чином, Договори факторингу між Первісними кредиторами та Позивачем укладені у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цих договорів та ніяким чином не порушує права та законні інтереси Відповідача.

Ураховуючи те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула, внаслідок чого виникла спірна заборгованість за сумою кредиту у розмірі 30 000, 00 грн, яка є обґрунтованою та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів». Також, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів не виконала, а тому вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 36 000,00 грн. Загальна заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №8468590 від 10.11.2024 року становить 66 000,00 грн.
Також колегія суддів наголошує, що зазначена заборгованість, як і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджуються з огляду на наявні докази в матеріалах справи, зокрема розрахунком заборгованості та відповідною копією вказаного договору в якому відображаються всі істотні умови такого виду договору та договором факторингу з відповідними додатками.
Апеляційний суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є захист порушеного права ТОВ "ФК "ЄАПБ", яке полягає у невиконанні договірних зобов`язань ОСОБА_1 за відповідним договором шляхом стягнення заборгованості за ним. Тобто в даному випадку не є предметом спору, саме визнання відповідного договору недійсним чи розірвання відповідного договору на підставі істотного порушення його умов.
Слід наголосити на тому, що укладений кредитний договір ОСОБА_1 не було розірвано. Крім того, вказаний договір у відповідності до вимог чинного законодавства, недійсним не визнаний, тобто в силу ст. 204 Цивільного кодексу України діє презумпція правомірності правочину. 
Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність розрахунку заборгованості колегія суддів зауважує, що якщо апелянт не погоджується з відповідним розрахунком заборгованості за кредитними договорами, він має право подати контррозрахунок. Однак, будь-яких належних та допустимих доказів, які спростовують позовні вимоги щодо розміру заборгованості, зокрема контррозрахунок заборгованості, апелянтом не надано. Слід зауважити, що в наданому позивачем розрахунку за кожним договором, зазначена відповідна нарахована сума, згідно до умов кредитного договору, копії яких містяться в матеріалах справи.
Доводи скаржника щодо ненадання позивачем повного реєстру боржників та печатками первісних кредиторів та позивача не впливають на висновки суду першої інстанції, оскільки відповідно до частини 2 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та правовим позиціям Верховного Суду, ґрунтуються на наявних у справі доказах та не спростовуються помилковими доводами апеляційної скарги про те, що нараховані відсотки за кредитним договором є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту.
Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що задовольняючи позов в частині стягнення суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом лише за лояльний період, суд при цьому проігнорував та не надав оцінки доводам позивача щодо подовження періоду користування кредитом внаслідок настання відкладальної обставини, що є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до незгоди із ними, а відтак не впливають на остаточні висновки суду. 

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції а оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Заявлені вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить висновки суду щодо обставин, які мають значення для вирішення спору.
З огляду на те, що апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Пузіна Дениса Миколайовича - залишити без задоволення. 

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2026 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.

В частині відмови у стягненні штрафу, пені у розмірі 15 000, 00 гривень рішення не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалось. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 25 серпня 2026 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С Гончар М.С. Кухар С.В.