КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/7309/26 Головуючий у суді І інстанції Гришко О.М.
Провадження № 33/824/3132/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2026 року справи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (справа № 369/7309/26, провадження № 3/369/5177/26) та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (справа № 369/7311/26, провадження № 3/369/5180/26) відносно ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження з присвоєнням номера справи № 369/7309/26.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 1 020 грн в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 665,6 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 квітня 2026 року о 20 год 50 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 умисно висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживають разом із ним, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю та вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, 16 квітня 2026 о 20 год 50 хв за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що проживає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдав шкоди психологічному здоров`ю дитини ОСОБА_3 , вчинивши домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 21 травня 2026 року  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вобґрунтування якої зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального права.
Стверджує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив істотні порушення процесуального закону. Зазначає, що 08 травня 2026 року подавав до суду клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, у якому звертав увагу на відсутність належних і допустимих доказів домашнього насильства, відсутність доказів заподіяння психологічної шкоди та невідповідність матеріалів справи ознакам правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Проте суд фактично не розглянув це клопотання, не надав оцінки викладеним у ньому доводам та не навів мотивів його відхилення, що свідчить про неповне й необ`єктивне з`ясування обставин справи.
ОСОБА_1 вказує, що висновок суду про вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами. Матеріали справи не містять доказів наявності умислу на вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини чи дитини, а сам факт словесного конфлікту або побутової сварки між колишнім подружжям не свідчить автоматично про наявність складу правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Наголошує, що суд не дослідив форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 16 квітня 2026 року, яка не містить відомостей про погрози, фізичне насильство, переслідування, застосування зброї чи інші обставини, що свідчили б про високий рівень небезпеки або систематичне насильницьке поводження.
Протоколи про адміністративні правопорушення не містять належного опису конкретних дій, які б свідчили про психологічне насильство, не розкривають характер висловлювань, їх зміст, інтенсивність та наслідки для потерпілої особи або дитини. Вказує, що письмові пояснення сторін та форма оцінки ризиків лише підтверджують факт сварки, однак не містять відомостей про дії, які б утворювали склад домашнього насильства, свідчили про їх умисний характер чи заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілої та дитини.
Зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які належні докази заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи чи малолітньої дитини або виникнення у них побоювань за власну безпеку. Окрім протоколів, справа не містить висновків психолога, медичних документів, показань свідків чи інших доказів, які б підтверджували факт вчинення домашнього насильства у розумінні законодавства. Також вказує на відсутність доказів прямого умислу на приниження, залякування, психологічний тиск чи заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої особи або дитини.
Суд дійшов висновку про наявність складу адміністративного правопорушення без встановлення всіх його обов`язкових елементів та без належного дослідження доказів. Вказує, що наведені у протоколах загальні формулювання без конкретизації об`єктивної сторони правопорушення, наслідків для потерпілих та доведення умисної форми вини не можуть свідчити про доведеність вини. Матеріали справи свідчать лише про побутовий конфлікт між колишнім подружжям, який сам по собі не є домашнім насильством, а доказів заподіяння шкоди психічному здоров`ю потерпілої та дитини у справі немає. У зв`язку з цим вважає, що провадження підлягає закриттю через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення.
29 червня 2026 року представник потерпілої - адвокат Хрипко О.О. подала заперечення, у яких зазначає, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказів.
Стверджує, що суд першої інстанції під час розгляду справи перевірив усі доводи, викладені у клопотанні про закриття провадження, дослідив наявні докази та, встановивши доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, обґрунтовано не знайшов підстав для закриття справи. Відсутність окремого процесуального рішення щодо такого клопотання саме по собі не свідчить про його не розгляд, а доводи апелянта фактично спрямовані на переоцінку доказів.
Твердження ОСОБА_1 про відсутність умислу спростовуються характером і послідовністю дій ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу здійснював психологічний тиск на потерпілу, висловлював погрози щодо її виселення зі спільного будинку, застосував фізичну силу, заволодів її мобільним телефоном та видалив відеозаписи, що фіксували його поведінку. Зазначає, що внаслідок таких дій потерпіла разом із дитиною була змушена залишити місце проживання, а після виїзду не змогла потрапити до будинку через встановлення додаткового замка, що, на думку представника потерпілої, підтверджує системність психологічного тиску та наявність прямого умислу.
Наголошує, що форма оцінки ризиків домашнього насильства використовується для визначення рівня небезпеки та необхідності застосування заходів реагування, а не для встановлення чи спростування факту вчинення адміністративного правопорушення. Зазначає, що за результатами проведеної оцінки органами поліції були винесені термінові заборонні приписи щодо кривдника, які останній не оскаржив. Вважає, що у сукупності зазначені документи підтверджують наявність ознак домашнього насильства та необхідність негайного захисту потерпілої й малолітньої дитини.
Суд першої інстанції встановив усі обов`язкові елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а матеріали справи підтверджують як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони правопорушення. Зазначає, що дії особи полягали у систематичному психологічному тиску, образах, погрозах та контролі, а їх наслідком стало заподіяння шкоди психологічному здоров`ю потерпілої та дитини.
Також вказує, що доводи апеляційної скарги про відсутність доказів заподіяння психологічної шкоди ґрунтуються на неправильному тлумаченні законодавства. Для встановлення факту психологічного домашнього насильства не вимагається обов`язкова наявність висновку психолога чи інших медичних документів, а відповідні обставини можуть підтверджуватися сукупністю належних і допустимих доказів, зокрема поясненнями сторін, протоколами про адміністративні правопорушення, терміновими заборонними приписами та іншими матеріалами справи.
Крім того, представник потерпілої просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи докази, які були подані до суду першої інстанції, однак повернуті без дослідження, а саме відеозаписи, письмові пояснення та протокол про прийняття заяви. На її думку, ці докази підтверджують систематичний характер дій апелянта, його умисел на психологічний тиск, погрози виселення потерпілої зі спільного будинку та подальше обмеження її доступу до житла, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомив, а тому суд дійшов висновку, що його неявка відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
До суду апеляційної інстанції з`явились представники потерпілої ОСОБА_2 - адвокати Садівник М.І. та Хрипко О.О., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та підтримали подані заперечення. 
Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 , дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого статтею 173-2 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Також ст. 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Так, відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису тягне за собою накладення штрафу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від тридцяти до сорока годин, або адміністративний арешт на строк до десяти діб.
Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи тягне за собою накладення штрафу від тридцяти до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від сорока до п`ятдесяти годин, або адміністративний арешт на строк від двох до десяти діб.
Об`єктивна сторона вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі виражається в умисному вчиненні будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Тобто, виходячи з граматичного тлумачення диспозиції даної норми КУпАП, орган поліції зобов`язаний при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, зазначати конкретно, в чому саме полягало психологічне насильство, а також вказати яка шкода заподіяна або могла бути заподіяна фізичному чи психологічному здоров`ю, що прямо витікає з диспозиції статті (погрози, образи, чи переслідування, позбавлення житла, їжі, тощо) і це є обов`язковим.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 713200 ОСОБА_1 16 квітня 2026 року о 20:50 год перебуваючи з адресою: АДРЕСА_1 , висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої доньки ОСОБА_3 , що проживають разом із ним, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано копію термінового заборонного припису від 16 квітня 2026 року, виданого поліцейським СРПП-ВП1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капралом поліції Царевським Є.О. відносно кривдника серії АА № 524483, а саме, у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 в присутності малолітньої дитини ОСОБА_3 , які проживають разом із ним, що полягало в умисних діях, а саме висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини. Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 20 год 50 хв 16 квітня 2026 року та діє до 20 год 50 хв 19 квітня 2026 року.
Також було заповнено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 713197 ОСОБА_1 16 квітня 2026 року о 20:50 год перебуваючи з адресою: АДРЕСА_1 , у присутності своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 умисно висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що проживає разом із ним, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю дитини ОСОБА_3 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення додано копію термінового заборонного припису від 16 квітня 2026 року, виданого інспектором СРПП Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції Ліхим Б.Д. відносно кривдника серії АА № 524482, а саме, у зв`язку із скоєнням ОСОБА_1 у присутності своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 домашнього насильства психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , що полягало в умисних діях, а саме висловлював образи в сторону своєї колишньої дружини, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю дитини, чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. Заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника - заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий припис стосовно кривдника винесений строком на 3 доби з 20 год 50 хв 16 квітня 2026 року та діє до 20 год 50 хв 19 квітня 2026 року.
Згідно пояснень ОСОБА_2 від 16 квітня 2026 року вона дійсно мешкає за адресою, вказаною у поясненнях, спільно з дитиною ОСОБА_3 та колишнім чоловіком ОСОБА_1 , з яким вони розлучились 13 квітня 2026 року, але на даний час проживають в одному будинку. Раніше, після розлучення вони декілька разів сварились, але 14 квітня 2026 року стався конфлікт на фоні побутових питань - забороняв користуватися пральною машиною, в результаті чого він висловлювався словами грубої нецензурної лайки, принижував її честь та гідність, штовхав, на зауваження не реагував, при цьому була присутня їх спільна дитина ОСОБА_4. 16 квітня 2026 року приблизно о 20:50 год у них знову стався конфлікт на фоні того, що вона знімала відеозапис про те, що вона повідомляє колишньому чоловіку офіційно, що уклала договір з приватним закладом освіти «М.Кідс Глобал», в якому навчається ОСОБА_4 , та в наступному місяці сплачуватиме рахунки, як і вимагав її чоловік, в ході чого він забрав її телефон та сховав в кімнаті, а також виганяв її з будинку, на зауваження не реагував, нецензурно висловлювався та принижував честь та гідність, при цьому була присутня їх спільна донька, у зв`язку з чим ОСОБА_2 була вимушена зателефонувати в органи поліції. Просить притягнути колишнього чоловіка до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства.
Згідно пояснень ОСОБА_1 від 16 квітня 2026 року він проживає за вказаною у поясненнях адресою з 2021 року. По суті поставлених запитань зміг повідомити наступне. Колишня дружина ОСОБА_5 знімала його на камеру без його дозволу, провокувала його на конфлікт, він три рази сказав припинити, але вона його ображала. Колишня дружина вживала алкоголь кожного дня. Веде аморальне життя з різними чоловіками, дитиною не займається, лишає хворою вдома, а сама гуляє. Він ВПО. Йому погрожував співмешканець ОСОБА_6 , який хотів вивести в Херсон і заселити циган в хату, яку він збудував. Також на нього кидалися з ножем. Просив дружину ізолювати від нього і від дитини. Дружина виламувала двері, кричала на дитину.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 свою вину не визнав та вказав, що 16 квітня 2026 року між ним та колишньою дружиною дійсно виникла сварка, але образи в її бік він не висловлював.
Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає, що предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
У свою чергу, особа, яка постраждала від домашнього насильства - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі (п. 8 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Як вбачається з п. 16 ч. 1. ст. 1 Закону терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув подане ОСОБА_1 клопотання про закриття провадження у справі, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Як убачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив усі наявні докази, надав їм оцінку у сукупності та дійшов висновку про доведеність вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Наведені у клопотанні доводи фактично зводилися до заперечення вини та оцінки доказів, яким суд надав належну правову оцінку при вирішенні справи по суті. Сама по собі відсутність окремого процесуального рішення щодо такого клопотання не свідчить про його не розгляд чи порушення права особи на захист.
Також суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів вчинення домашнього насильства психологічного характеру.
Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколами про адміністративні правопорушення, терміновими заборонними приписами, поясненнями потерпілої, поясненнями самого ОСОБА_1 , а також іншими матеріалами справи, які були досліджені судом першої інстанції та оцінені відповідно до вимог статей 251, 252 КУпАП.
Доводи ОСОБА_1 про те, що між сторонами мав місце лише побутовий конфлікт, спростовуються встановленими обставинами справи.
Із матеріалів справи вбачається, що під час конфлікту ОСОБА_1 висловлював образи на адресу колишньої дружини у присутності їхньої малолітньої доньки, забрав у потерпілої мобільний телефон, виганяв її з будинку, що підтверджується наявними у справі доказами. Такі дії виходять за межі звичайної сімейної сварки та відповідають ознакам психологічного домашнього насильства, визначеним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про відсутність умислу на вчинення психологічного насильства.
Про умисний характер дій свідчить їх зміст, спосіб вчинення та спрямованість поведінки особи, яка полягала у словесних образах, приниженні потерпілої та вчиненні таких дій у присутності малолітньої дитини. Будь-яких даних, які б свідчили про випадковість чи необережність такої поведінки, матеріали справи не містять.
Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 про необхідність підтвердження психологічної шкоди виключно висновком психолога, медичними документами або іншими спеціальними доказами.
Ні положення статті 173-2 КУпАП, ні положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не встановлюють обов`язковості надання таких доказів для підтвердження факту психологічного домашнього насильства. Відповідно до статті 251 КУпАП обставини справи можуть підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами, які оцінюються судом у їх сукупності.
Посилання ОСОБА_1 на форму оцінки ризиків також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Форма оцінки ризиків призначена для визначення рівня небезпеки та необхідності застосування заходів реагування, а не для встановлення чи спростування складу адміністративного правопорушення. Відсутність у ній окремих відомостей не свідчить про відсутність факту домашнього насильства, якщо він підтверджується іншими належними доказами.
З огляду на викладене, апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повністю узгоджуються між собою, а доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б свідчили про незаконність винесеної у справі постанови.
Будь-яких інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції про наявність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, апелянтом не наведено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 252 КУпАП всебічно, повно і об`єктивно дослідивши всі обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що постанова суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП, є законною та обґрунтованою.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частинами 1, 2 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб