г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1665/26
Номер провадження 2/213/1366/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року м. Кривий Ріг 

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого – судді Алексєєва О.В., 
за участі секретаря судового засідання – Бабейкіної Н.О., 
за відсутності сторін,
розглянув у відкритому судовому засіданні, у залі судових засідань №3 в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №213/1665/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
10.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №77151227, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн, строк позики – 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, має заборгованість у розмірі 30 148,80 грн. 
29.09.2022 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 028-290922, згідно з умовами якого до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перейшли права вимоги, зокрема до відповідача за договором позики №77151227.
05.12.2025 між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/12/25-01, на підставі якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за договором позики №77151227, а тому просить стягнути з відповідача зазначений розмір заборгованості, а також сплачений судовий збір в розмірі 2 662,40 грн та витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 4 500,00 грн.

Процесуальні дії у справі.
17.04.2026 позовна заява надійшла до суду.
08.05.2026 судом отримана інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. 
08.05.2026 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано докази.
21.05.2026 надійшов відзив на позов.
25.05.2026 надійшла відповідь на відзив.
11.06.2026 надійшли витребувані докази.
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись судом своєчасно та належним чином. 
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач надав відзив на позов, у якому просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає частково. Вважає, що проценти нараховані поза межами встановленого договором строку кредитування. Зазначає, що він з 25.02.2022 є діючим військовослужбовцем, тому проценти нараховані неправомірно. Просить зменшити розмір нарахованих процентів. Також, посилаючись на скрутне матеріальне становище, проходження військової служби та наявність на утриманні багатодітної сім`ї, просить розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців. 
Представник позивача надав відповідь на відзив, де зазначає, що через неналежне виконання відповідачем умов договору позики, нараховані згідно умов договору позики проценти були перераховані за базовою процентною ставкою 1,99% в день, замість зниженої – 0,995% в день. Також зазначає, що проценти нараховані за період з 10.12.2021 по 24.02.2022, тобто до призову відповідача на військову службу. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини, встановлені судом.
10.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77151227, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 12 000,00 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок НОМЕР_1 . Строк позики – 30 днів, базова процентна ставка – 1,99 % в день, знижена – 0,995% в день.
Відповідно до п. 4 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. 
Пунктом 17 договору визначено, що якщо сума позики перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі 2,70% за кожен день такого користування.
Договір підписано електронним підписом позичальника одноразовим ідентифікатором.
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Згідно до п.п.7.12 – 7.16 Правил з метою недопущення наслідків понадстрокового користування позикою сторони домовились, що у разі якщо у позичальника на дату закінчення строку позики наявна заборгованість за договором позики і позичальником не оформлено пролонгацію, строк позики автоматично подовжується на один календарний день (далі – Автопролонгація). Позичальник не заперечує та погоджується, що автопролонгація може здійснюватися необмежену кількість разів та не потребує додаткового документального оформлення з боку сторін. Подовження строку позики на умовах автопролонгації припиняється у разі якщо на протязі 90 автопролонгацій поспіль позичальником не погашено позику.
Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором та надав позичальнику кошти у розмірі 12 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС».
Як видно із інформації АТ КБ «ПриватБанк», наданою на виконання ухвали суду, банківська картка № НОМЕР_2 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 та на неї 10.12.2021 зараховано 12 000,00 грн.
Відповідач умови договору з повернення позики та сплати процентів належним чином не виконав.
Згідно з розрахунком ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість становить 30 148,80 грн: заборгованість за тілом позики – 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками – 18 148,00 грн. Проценти нараховувалися з 10.12.2021 по 24.02.2022.
29.09.2022 між ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 028-290922, згідно з умовами якого ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 29/09/22 від 29.09.2022 до договору факторингу № 028-290922 – до ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №77151227 на суму заборгованості – 30 148,80 грн.
05.12.2025 між ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «СІРОКО ФІНАНС» укладено договір факторингу № 05/12/25-01, згідно з умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 05/12/25-01 – до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №77151227 на суму заборгованості – 30 148,80 грн.
Згідно до довідки військової частини НОМЕР_3 від 18.05.2026, ОСОБА_1  перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_3 Центрального ОТО Національної гвардії України з 25.02.2022 по теперішній час.
Зі змісту наданого відповідачем посвідчення вбачається, що ОСОБА_1 має статус багатодітного батька.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на дату укладення кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Висновок суду.
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору позики з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами договору позики, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором.
Відповідачем порушувались умови договору, кошти на повернення позики не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитору, який містить відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. 
Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача за тілом позики становить 12 000,00 грн, наявність заборгованості у зазначеному розмірі відповідачем не заперечується, тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
При вирішенні питання про доцільність стягнення заборгованості за процентами суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже – і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. 
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
Під час розгляду справи встановлено, що передбачений договором строк користування позикою – 30 днів, тобто з урахуванням дати укладення договору та видачі кредитних коштів, строк кредитування мав сплинути 08.01.2022. При цьому договір № 77151227 не містить умов застосування пролонгації чи автопролонгації. 
Підписавши договір, відповідач погодився на отримання коштів у позику саме на умовах, що визначені договором.
Пунктом 5.2 договору визначено, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documentslicense/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.
Розділ 7 наданих позивачем Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» містить умови продовження строку користування позикою, зокрема автоматичного.
Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів того, що саме з цією редакцією Правил ознайомлений ОСОБА_1 при укладенні договору та погодився з нею, тому відсутні підстави вважати, що сторони договору належним чином обумовили та визначили умови та порядок продовження строку користування позикою.
Доказів, які свідчать про подальше узгодження сторонами істотних умов договору позики, матеріали справи не містять.
Оскільки нарахування процентів за користування позикою здійснено поза межами узгодженого сторонами договору позики строку користування позикою в 30 днів, воно є неправомірним та не відповідає умовам договору.
Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Сторони можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Згідно з п.17 договору за користування позикою понад встановлений договором строк нараховується процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) в розмірі 2,70% за кожен день такого користування. 
Водночас, із розрахунку заборгованості первісного кредитора вбачається, що проценти за період поза межами строку користування позикою позикодавець нараховував саме як проценти за користування позикою, а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України. Крім того, позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено.
Тому суд вважає, що нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза межами строку дії договору є безпідставними
Отже підлягає стягненню з відповідача проценти за користування позикою, нараховані за період з 10.12.2021 по 08.01.2022. 
Здійснивши математичні підрахунки, судом встановлено, що розмір перерахованих за період з 10.12.2021 по 08.01.2022 (30 днів) процентів за ставкою 1,99 % має становити 238,80 грн в день (12 000,00 х 1,99 %), а розмір процентів за цей період – 7 164,00 грн (238,80 х 30). Саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.
Щодо посилання відповідача на те, що він має право на звільнення від сплати процентів за кредитним договором, суд зазначає, що відсотки за договором позики нараховані до моменту його призову на військову службу, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Отже, відповідач не звільняється від сплати процентів за користування кредитом.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості у розмірі 19 164,00 грн, з яких: 12 000,00 грн – тіло позики, 7 164,00 грн – проценти.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.
На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 692,35 грн – пропорційно розміру задоволених вимог.
Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності від відповідача не надійшло.
З урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 860,41 грн. 

Щодо розстрочення виконання рішення суду.
Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення зазначається про надання розстрочення виконання рішення.
Підставою для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).
Згідно п.4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Відповідач, заявляючи про розстрочення виконання рішення, не вказує на обставини, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочення виконання рішення суду. Заявляючи про складний матеріальний стан, відповідач не подав до суду відповідних підтверджуючих документів такого складного матеріального стану (довідка про доходи).
З огляду на зазначене, у розстроченні виконання рішення слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 137, 141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором позики №77151227 від 10.12.2021 у розмірі 19 164 (дев`ятнадцять тисяч сто шістдесят чотири) грн 00 коп., з яких: 12 000,00 грн – тіло позики, 7 164,00 грн – проценти.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» 1 692,35 грн на відшкодування сплаченого судового збору, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 860,41 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», місцезнаходження: вул. Садова, буд.31/33, офіс 40/3, м. Ірпінь, Бучанський район, Київська область, код ЄДРПОУ 44280974. 
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Дата складення повного судового рішення – 07.07.2026.

Суддя О.В. Алексєєв