ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2026 м. Дніпро Справа № 908/651/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Фещенко Ю.В. (доповідач),
суддів: Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" 

на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 (ухвалене суддею Боєвою О.С. у м. Запоріжжі, повне рішення складене 08.06.2026) у справі № 908/651/26

за позовом Керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (м. Запоріжжя)
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (м. Київ)
про стягнення суми 250 534 грн 74 коп., 

ВСТАНОВИВ:

У березні 2026 року Керівник Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (далі по тексту - позивач), в якій просив суд стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі по тексту - відповідач) збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів, у розмірі 250 534 грн 74 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним:
- під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №42023080000000128 від 17.11.2023 за частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України виявлені незаконні порубки дерев до ступеня припинення росту. Відповідно до висновку судової інженерно-екологічної експертизи від 24.10.2025 сума завданих державі збитків внаслідок незаконної порубки дерев складає 250 534 грн 74 коп., які на даний час не відшкодовані. В ході досудового розслідування, особи, які вчинили кримінальне правопорушення, не встановлені;
- шкода, завдана навколишньому природному середовищу внаслідок незаконного вирубування дерев має бути відшкодована постійним лісокористувачем - ДП "Ліси України" з огляду на те, що земельні ділянки в межах виділу 3 кварталу 34, кварталі 33 Запорізького лісництва, перебувають у його постійному користуванні;
- посадовими особами Філії, всупереч вимогам статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших лісокористувачів та власників лісів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, пункту 16 Порядку організації охорони і захисту лісів не забезпечено охорону і захист лісових ресурсів, які перебувають у його постійному користуванні, що призвело до незаконної порубки дерев та заподіянню державі збитків на загальну суму.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 у справі № 908/651/26:
- позов задоволено;
- стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища у сфері охорони, захисту та використання лісів у сумі 250 534 грн 74 коп. 
- стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Мелітопольської окружної прокуратури 3 006 грн 42 коп. витрат зі сплати судового збору.
Рішення обґрунтовано наступним:
- суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області);
- в силу приписів чинного законодавства України шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю;
- системний аналіз положень статті 86, пункту 1 частини 2 статті 105, статті 107 Лісового кодексу України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; а також, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України;
- обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами;
- незаконна рубка дерев відбулась на території лісових ділянок в межах виділу 3 кварталу 34, кварталу 33, що перебувають у постійному користуванні ДП "Ліси України" в особі Філії "Східний лісовий офіс" ДП "Ліси України" та підтверджено самим відповідачем; 
- суд приймає до уваги, що охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, а сам факт самовільної рубки лісових насаджень третіми (невстановленими) особами свідчить про неналежне виконання відповідачем, як постійним лісокористувачем, обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду та запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів;
- відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, тому зобов`язаний відшкодувати державі шкоду, заподіяну внаслідок допущеної ним бездіяльності щодо незабезпечення заходів з охорони лісу. 

Не погодившись з вказаним рішенням, Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № суду 51094 від 25.06.2026), в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 у справі № 908/651/26;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) про стягнення 250 534 грн 74 коп. шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті незаконної порубки лісу, в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем у позовній заяві не вказано, яке з порушень, перелічених у статті 105 Лісового кодексу України, допустив відповідач;
- у даному випадку відсутній причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) відповідача та шкідливими наслідками у вигляді завдання шкоди незаконною порубкою, також відсутня й провина відповідача. Позивачем повинна бути доведена неправомірність поведінки відповідача, яка виражається у діях чи бездіяльності особи, до якої заявляється позов про стягнення шкоди;
- позивачем має бути доведено, які саме дії не вчинив відповідач, вчинення яких входить до його обов`язків відповідно до закону. Судом першої інстанції та позивачем не вказано жодної дії, якої відповідач не вчинив, а мав би вчинити, щоб запобігти незаконній порубці лісу, також не вказав перелік дій (заходів), спрямованих на охорону лісових ресурсів, недотримання яких відповідачем безпосередньо призвело до незаконної порубки лісових ресурсів. Прокурором не визначено жодної дії, спрямованої на охорону лісових ресурсів, яка не була б дотримана з боку філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України", що в свою чергу призвело до незаконної порубки лісових ресурсів. Натомість судом встановлено виконання відповідачем усіх залежних від нього дій, спрямованих на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, не доведено недотримання відповідачем процедури перевірки лісових ресурсів, які знаходяться у його постійному користуванні та невжиттям останнім заходів реагування з питання незаконної вирубки лісів. Вказані обставини свідчать про відсутність в діях відповідача елементу протиправності, вини, що виключає протиправну поведінку останнього та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою як обов`язкового елементу покладення на особу відповідальності згідно зі статями 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". Отже, позивачем в обґрунтуванні своїх позовних вимог не надано належних доказів, на підтвердження не дотримання відповідачем дій з охорони лісових ресурсів, які безпосередньо призвели до незаконної порубки лісових ресурсів, що виключає можливість притягнення особи до відповідальності в порядку статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища". Позивачем не надано належних доказів того, що відповідач не дотримався або порушив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, та не обґрунтовано в чому саме полягала бездіяльність або неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків;
- окрім того, загальновідомим є те, що 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" воєнний стан був неодноразово продовжений та триває і на момент подачі апеляційної скарги. Відтак, відповідач у силу дії форс-мажорних обставин (введення воєнного стану на території України та встановлення комендантської години на території України) не мав можливості та в повній мірі здійснювати заходи щодо охорони лісів.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Фещенко Ю.В. (доповідач), суддів - Золотарьової Я.С., Мартинюка С.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.06.2026 відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою; постановлено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без виклику та без повідомлення учасників справи.

Від прокурора за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх № суду 9483/26 від 10.07.2026), в якому він просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований прокурором такими обставинами:
- судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2023 - 26.10.2023 представниками відповідача зафіксовано незаконну порубку 88 дерев невстановленими особами на території виділу 3 кварталу 34, кварталі 33 Запорізького лісництва Філії Запорізьке лісове господарство ДП "Ліси України". Належність відповідачу незаконно зрубаних дерев та земельної ділянки, на якій вони були розміщені, підтверджується відповідними документами, які надані представниками відповідача органу досудового розслідування у ході розслідування вищевказаного кримінального провадження;
- системний аналіз положень статті 86, пункту 1 частини 2 статті 105, статті 107 Лісового кодексу України дає підстави для висновку, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. Підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (постанова Верховного Суду від 11.02.2026 № 907/278/25);
- у даному випадку в діях відповідача наявні всі складові елементи цивільно-правової відповідальності: протиправна поведінка виражена у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні відповідачем достатньої, необхідної, належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій території, шкідливий результат такої поведінки (шкоди), який полягає у знищенні лісових насаджень, на загальну суму 250 534 грн 74 коп., причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою зумовлений тим, що саме бездіяльність відповідача призвела до знищення лісових культур, чим заподіяно шкоду у вищевказаному розмірі, вина, виражена у невжитті заходів захисту та охорони лісових ресурсів, які перебувають у постійному користуванні відповідача;
- відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечивши збереження не призначених для порубки дерев, не здійснивши комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням лісового законодавства. Право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки нарівні з лісокористувачами;
- при цьому покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу;
- підставою позову в справі є наявність складу цивільного правопорушення у діях (бездіяльності) ДП "Ліси України", яке, як лісокористувач, не забезпечило охорону і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допустило самовільну вирубку дерев. Відповідач не надав доказів, які б свідчили про вчинення ним дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних вирубок на підвідомчій йому території земель лісового фонду на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства, статутних завдань, а також про відсутність його вини у протиправній бездіяльності. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, відсутність вини апелянтом не доведено;
- не можуть свідчити про відсутність вини дії, вчинені ДП "Ліси України" внаслідок виявлення незаконної вирубки лісів, оскільки законом покладено на лісокористувача, у тому числі, і обов`язок вжиття заходів для недопущення / охорони лісу від незаконної вирубки. Вищенаведене свідчить про наявність складу цивільного правопорушення та наявність підстав для відшкодування ДП "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" ДП "Ліси України" шкоди;
- твердження ДП "Ліси України", що введення на території України комендантської години унеможливлює виконання обов`язків щодо охорони лісу в повному обсязі, є необґрунтованими. Так, під час комендантської години заборонено пересуватися вулицями, якщо це не пов`язано з виконанням службових або надзвичайних обов`язків. Підтвердженням наявності таких обов`язків є відповідна перепустка, яка дає право на вільне пересування під час комендантської години. Водночас, відповідачем не надано документів, які б підтверджували факт його звернення до Запорізької обласної військової адміністрації про видачу її працівникам відповідних перепусток на вільне пересування під час комендантської години з метою здійснення патрулювання лісів, також не надано документів на підтвердження того, що незаконна порубка відбулася саме в нічний час доби. Таким чином, відповідач, як правоохоронний орган, не позбавлений можливості виконання обов`язків із захисту лісів від незаконних рубок.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх № суду 9543/26 від 13.07.2026), в якому він просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований позивачем такими обставинами:
- враховуючи норми чинного законодавства, саме на постійних лісокористувачів покладений обов`язок щодо забезпечення організації захисту лісів з метою їх збереження та охорони, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень;
- як зазначено судом, у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; а також, що підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України;
- судом під час розгляду справи досліджено і в рішенні доведено необхідність здійснення відповідачем заходів, передбачених законодавством, направлених на організацію охорони і захисту лісів, невиконання яких тягне за собою обов`язок відшкодування завданих державі збитків;
- суд не мав обов`язку роз`ясняти відповідачеві, що він мав би вчинити, щоб запобігти незаконній порубці лісу, а також перелік дій (заходів), спрямованих на охорону лісових ресурсів, недотримання яких відповідачем безпосередньо призвело до незаконної порубки лісових ресурсів. Зазначене міститься в профільних нормативних актах відповідача, його Положенні та постанові Кабінету Міністрів України від 20.05.2022 № 612;
- позивач не згоден з твердженням відповідача про відсутність в його діях складу цивільно-правової (деліктної) відповідальності. Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. При цьому цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. У даному випадку наявний склад цивільного правопорушення та наявність підстав для відшкодування ДП "Ліси України" в особі філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" шкоди, завданої діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу;
- для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто у даному випадку, здійснення незаконної порубки дерев. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що шкода, яка завдана державі внаслідок незаконної рубки лісових насаджень у розмірі 250 534 грн 74 коп. підлягає стягненню з постійного лісокористувача ДСГП "Ліси України".
Апеляційним господарським судом враховано, що всіма учасниками справи висловлена своя правова позиція щодо поданої апеляційної скарги.
Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що апеляційним господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Під час розгляду апеляційної скарги судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, а також правильність застосування норм матеріального права, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
За приписами частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Прокурор в обґрунтування позову зазначає, що навколишньому природному середовищу заподіяно шкоду внаслідок бездіяльності постійного лісокористувача Філії "Східний лісовий офіс" ДП "Ліси України", а саме: не забезпечено ефективний комплекс всіх заходів, спрямованих на збереження лісів, незадовільно здійснено контроль за охороною та захистом лісів, не вжито заходів із боротьби з незаконними рубками та порушення лісового законодавства з боку постійного лісокористувача вимог статей 89, 90 Лісового кодексу України.
Порушення інтересів держави, у даному випадку, полягають у ненадходженні протягом тривалого часу до спеціального фонду місцевих бюджетів грошових стягнень за шкоду, заподіяну відповідачем державі, внаслідок порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, у тому числі лісів, в результаті незаконних порубок дерев на землях лісогосподарського призначення.
Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Прокурором дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру". 
Так, прокурор звертався до позивача з листами щодо надання інформації про відшкодування завданої шкоди від 06.01.2026 № 55-50вих-26 та від 10.02.2026 № 55-422вих26. Позивач повідомив, що поза межами кримінального судочинства пред`явлення Інспекцією позову до ДСГПА "Ліси України" не планується.
Листом від 12.03.2026 № 55-745вих26 прокуратурою повідомлено позивача про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.
Таким чином прокурором належним чином обґрунтовано та доведено наявність підстав для представництва ним інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) у порядку статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором у суді інтересів держави в особі визначеного ним позивача.
Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Відповідно до Акту проведення контрольного заходу Запорізького лісництва філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" 23.10.2023 - 26.10.2023 (арк. с. 21-23), завідувачем Східного сектору Сергієнком С.О. та інспекторами Східного сектору Управління контролю з використання лісового та мисливського господарства безпеки ДП "Ліси України": Забродоцьким О.С., Красномовцем С.П., за участю лісничого Запорізького лісництва Філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" Топчія В.О. та майстра лісу обходу № 3 - Жукова К.С. Запорізького лісництва Філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" під час проведення контрольного заходу Запорізького лісництва філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" щодо дотримання вимог ведення лісового та мисливського господарства, використання лісових ресурсів і побічного користування лісом, було обстежено лісові насадження на предмет самовільних рубок; здійснено виїзд на квартал 34 виділ 3, квартал 33 та за результатами проведених контрольних заходів виявлено самовільну рубку невстановленими особами дерев різних порід та діаметрів у загальній кількості 88 шт, що, як зазначено в Акті, є порушенням статей 19, 67, 69, 86 Лісового кодексу України. Здійснено розрахунки розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою: квартал 34 виділ 3 (67 дерев) - розмір шкоди 237 328 грн 82 коп., квартал 33 (21 дерево) - розмір шкоди 21 648 грн 70 коп.
Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.11.2023 від ДП "Ліси України" (код 44768034) надійшла заява, якою повідомлено про те, що в ході планової ревізії (лісових обходів) у період часу з 23.10.2023 по 26.10.2023 Запорізького лісництва філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" виявлено незаконну рубку лісових насаджень невстановленими особами на території лісництва, чим завдано збитків державі. За цією заявою 17.11.2023 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 42023080000000128 за частиною 4 статті 246 Кримінального кодексу України. 
10.10.2025 слідчим СВ Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області, у межах кримінального провадження № 42023080000000128 від 17.11.2023, складено Протокол огляду місця події за участю державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Південного округу Дзюба В.П., майстра лісу Запорізького лісництва Жукова К.С. та проведеним оглядом на ділянках місцевості поблизу населеного пункту с. Новоолександрівка Запорізького району Запорізької області, на яких розташовано ліс, який значиться за Філією "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого підприємства "Ліси України" встановлено, зокрема, наступне:
- в ході огляду кварталу № 34, виділ 3 виявлено спил 67 дерев, в т.ч. в`яз та акація біла, різних діаметрів до ступеню припинення росту;
- в ході огляду кварталу № 33 виявлено спил 21 дерева, в т.ч. в`яз, ясен та акація біла, різних діаметрів до ступеню припинення росту.
Відповідно до Висновку експерта від 24.10.2025 № СЕ-19/108-25/23877-ФХЕД Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, складеного на підставі постанови від 15.10.2025 про проведення судової інженерно-екологічної експертизи, винесеної старшим слідчим слідчого відділення Мелітопольського районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2023 за № 42023080000000128, з урахуванням наданих на дослідження вихідних даних щодо кількості, стану, місця та дати виявлення незаконно вирубаних дерев, експертом було проведено розрахунок розміру шкоди, завданої лісу, відповідно до Додатку 1 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу" від 23.07.2008 № 665, а саме: "Такса для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту". 
Згідно з Висновком судового експерта сума завданої шкоди довкіллю, заподіяної внаслідок незаконного знесення (самовільної рубки) дерев породи: "Акація біла" до ступеня припинення росту в кількості 76 дерев, "В`яз" до ступеня припинення росту в кількості 10 дерев та "Ясен" до ступеня припинення росту - 2 дерева, що мало місце в період часу з 23.10.2023 по 26.10.2023 на території кварталу № 34 виділу 3 та кварталу 33 Запорізького лісництва філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України" (на цей час - філія "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"), становить 250 534 грн 74 коп. 
Частиною 1 статті 57 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
Згідно з частиною 1 статті 16, частини 1 статті 17 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 Лісового кодексу України).
З положень статті 64 Лісового кодексу України вбачається, що підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.
Використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання (стаття 65 Лісового кодексу України).
У пункті 2 Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 № 761 "Про врегулювання питань щодо спеціального використання лісових ресурсів" встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів, зобов`язані, зокрема, забезпечувати збереження підросту і не призначених для рубки дерев; виконувати інші вимоги, передбачені цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами з питань спеціального використання лісових ресурсів.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку.
Відповідно до частин 1, 5 статті 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. 
Згідно зі статтею 89 цього Кодексу охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів.
Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу (стаття 90 Лісового кодексу України).
Повноваження посадових осіб державної лісової охорони визначені у статті 91 Лісового кодексу України, згідно з якою вказані посадові особи мають право, зокрема, складати протоколи та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, про правопорушення у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; направляти у відповідні державні органи матеріали про притягнення осіб до дисциплінарної, адміністративної і кримінальної відповідальності, позови до суду.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання реформування управління лісової галузі" від 07.09.2022 № 1003, погоджено пропозицію Державного агентства лісових ресурсів щодо утворення Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" та приєднання до нього спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів.
Відповідно до пунктів 1.1., 7.1. Положення про Філію "Запорізьке лісове господарство" ДСГП "Ліси України", затвердженого наказом ДСГП "Ліси України" від 16.12.2022 № 42, Філія є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (далі – підприємство). Філія володіє та користується майном, земельними ділянками, мисливськими угіддями, якими наділило її Підприємство для досягнення мети діяльності Філії, згідно з законодавством, Статутом Підприємства та цим Положенням.
За змістом пункту 2.1, підпунктів 2.2.2, 2.2.3, 2.2.8 пункту 2.2. Положення Філія створена зокрема з метою одержання підприємством прибутку від здійснення на промисловій та комерційній основі господарської діяльності, яка направлена на ведення лісового господарства, охорону, захист, раціональне використання та відтворення лісів; охорони, відтворення та раціонального використання державного мисливського фонду на території мисливських угідь, наданих у користування Підприємству. Предметом діяльності Філії є, в тому числі, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства; дотримання встановленого законодавством режиму використання земель. 
Прокурор, звертаючись з позовом зазначив, що посадовими особами Філії "Запорізьке лісове господарство" ДП "Ліси України", усупереч вимогам статей 19, 63, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України, Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших лісокористувачів та власників лісів", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, пункту 16 Порядку організації охорони і захисту лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2022 № 612, не забезпечено охорону і захист лісових ресурсів, які перебувають у його постійному користуванні.
Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Системний аналіз положень статті 86, пункту 1 частини 2 статті 105, статті 107 Лісового кодексу України дає підстави для висновку про те, що у випадку порушення вимог щодо організації охорони і захисту лісів, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, до того ж, підприємства, установи, організації зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. 
При цьому за практикою Верховного Суду цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами (аналогічний висновок міститься у постановах від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17).
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування.
Згідно з Положенням про Філію "Запорізьке лісове господарство" ДСГП "Ліси України" предметом діяльності Філії є, у тому числі, забезпечення охорони лісів від незаконних рубок.
При цьому відповідно до Наказу генерального директора ДП "Ліси України" від 12.04.2024 № 695 Філію "Запорізьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" припинено шляхом її закриття. Все майно, активи та пасиви передані/прийняті на облік Філії "Східний лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", яка є правонаступником майна, прав та обов`язків Філії "Запорізьке лісове господарство" Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", що не заперечуються сторонами.
Колегія суддів наголошує, що незаконна порубка дерев на відомчій відповідачу території свідчить про неналежне виконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок, а отже про протиправність поведінки постійного лісокористувача. При цьому взято до уваги, що охорона і захист лісів є складовою частиною його діяльності. 
Отже, саме на відповідача покладено обов`язки із забезпечення охорони, захисту та відтворення лісових насаджень і як постійний лісокористувач повинен забезпечити охорону та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих йому ділянках із земель лісового фонду.
За приписами статті 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону.
Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у, зокрема, незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.
Отже, законодавством про охорону навколишнього природного середовища передбачено дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність за порушення лісового законодавства, які мають різні підстави застосування до особи правопорушника. 
У даному випадку, підставою позову є наявність складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допущення самовільної вирубку лісу. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався доведеністю прокурором належними та допустимими доказами наявності складу цивільного правопорушення, що є необхідною умовою для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту прав і законних інтересів віднесено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частинами 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди, необхідна наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди (збитків); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а шкода - наслідком такої протиправної поведінки.
Отже, суди, розглядаючи спори про стягнення збитків, мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності.
У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.
Матеріалами цієї справи доведено факт незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу (відповідачу) ділянці лісу.
Наслідком протиправної поведінки відповідача, яка полягала у незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території та допущення самовільної вирубку лісу, є шкода, заподіяна лісу в результаті проведення вирубки дерев не призначених у рубку. Така шкода перебуває у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, адже її заподіяння зумовлено невиконанням ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок.
При цьому вина відповідача у здійсненні незаконної рубки дерев третіми особами презюмується та ним не спростована, адже відповідно до підпунктів 1, 2 частини 2 статті 19, пункту 5 частини 1 статті 64 Лісового кодексу України він як постійний користувач лісу не виконав свого обов`язку щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок та дотримання правил і норм використання лісових ресурсів.
Заперечуючи проти позову відповідач не надав доказів забезпечення належного виконання ним заходів, направлених на збереження лісу, лісових насаджень, в їх сукупності, з метою уникнення випадків незаконної порубки дерев.
Слід зазначити, що самостійне виявлення відповідачем порушення та звернення до правоохоронних органів не свідчать про вчинення своєчасних заходів щодо недопущення такого порушення, а спрямовані на усунення наслідків власного неналежного виконання обов`язків щодо недопущення незаконних рубок.
Отже відповідач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді нездійснення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на належній йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело (причинно-наслідковий зв`язок) до незаконного вирубування невстановленими особами дерев та спричинення шкоди лісу.
Відсутність визначеного чіткого переліку заходів направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок не звільняє відповідача від необхідності забезпечення його схоронності.
Як вже зазначалося вище, відповідач є постійним лісокористувачем у розумінні статей 16, 17, 19, 86, 89 Лісового кодексу України, а тому саме на нього покладено обов`язок забезпечення охорони та збереження лісових насаджень. Факт незаконної порубки дерев на території, що перебуває у постійному користуванні відповідача, свідчить про неналежне виконання ним покладених законом обов`язків, незалежно від того, чи встановлено осіб, які безпосередньо вчинили порубку.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції його доводів щодо введення на території України воєнного стану, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє, оскільки матеріалами справи не підтверджено, яким чином ця обставина вплинула на можливості виконання відповідачем своїх обов`язків щодо забезпечення охорони лісових насаджень та недопущення незаконної вирубки дерев.
Колегія суддів зазначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Отже, сама по собі військова агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.
Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання своїх обов`язків, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.
Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Між тим, у даному випадку, як встановлено вище, скаржником не доведена неможливість виконання своїх обов`язків щодо забезпечення охорони лісових насаджень та недопущення незаконної вирубки дерев внаслідок запровадження воєнного стану.
Заперечень щодо визначення розміру завданої шкоди скаржником не наведено; висновок експерта від 24.10.2025 № СЕ-19/108-25/23877-ФХЕД є належним і допустимим доказом розміру заподіяної шкоди.
З огляду на встановлені вище обставини у сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність складу цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу на підвідомчій відповідачу території лісового фонду; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу підтверджується висновком від 24.10.2025 № СЕ-19/108-25/23877-ФХЕД та розрахований на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23.07.2008 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу"; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень та порушенню законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Враховуючи викладене, наявними є підстави для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення шкоди.
У цій справі суд апеляційної інстанції вважає, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції. 
Таким чином, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються вищевикладеним.
За результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на все вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 у справі № 908/651/26 таким, що підлягає залишенню без змін. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись статтями 129, 269, 270, 275 - 284, 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 у справі №908/651/26 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.06.2026 у справі №908/651/26 - залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України".

4. Матеріали справи № 908/651/26 повернути до Господарського суду Запорізької області. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 10.08.2026.

Головуючий суддя Ю.В. Фещенко

Суддя Я.С. Золотарьова

Суддя С.В. Мартинюк