Справа № 420/15523/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді – Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17.05.2025 через «Електронний суд» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (зареєстрований канцелярією суду 19.05.2025), у якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 року по 01.06.2023 рік, з урахуванням визначення розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званнями, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премій, надбавок, індексацій) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 гривень) та станом на 01 січня 2023 рік (2684 гривень) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (редакції від 01.03.2018 року).
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 року по 01.06.2023 рік з урахуванням визначення розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званнями, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премій, надбавок, індексацій) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 гривень) та станом на 01 січня 2023 рік (2684 гривень) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (редакції від 01.03.2018 року) та здійснити виплату різниці між сумою фактично виплаченого та сумою перерахованого грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення.
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги з 01.03.2022 року по 01.06.2023 рік за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення з 01.06.2023 року по день фактичної виплати перерахованого грошового забезпечення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 протиправно обчислювала його грошове забезпечення, грошову допомогу на оздоровлення та компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2022 по 01.06.2023 рік із застосуванням застарілої прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року. Позивач наголошує, що посадовий оклад та оклад за військовим званням мали визначатися шляхом множення коефіцієнтів на прожитковий мінімум, встановлений Законом про Держбюджет на 1 січня відповідного календарного року (2481 грн у 2022 році та 2684 грн у 2023 році). На підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» позивач також вимагає нарахувати та виплатити йому компенсацію за весь час затримки виплати належних сум, починаючи з червня 2023 року і до дня фактичного розрахунку.
Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Каравана Р.В. від 05.06.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
09.06.2025 до суду від в/ч НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що скасування судовим рішенням пункту 6 Постанови КМУ № 103 не відновлює автоматично попередню редакцію Постанови № 704 про обчислення окладів з урахуванням актуального прожиткового мінімуму, а Закони України про Держбюджет на 2022 та 2023 роки містять спеціальні обмеження для розрахунку окладів службовців державних органів (2102 грн). Крім того, військова частина зазначає, що з 20.05.2023 набрала чинності Постанова КМУ № 481, яка закріпила чітку розрахункову величину в розмірі 1762 грн, а вимога про виплату компенсації втрати частини доходів є передчасною, оскільки позивач попередньо не звертався до частини із відповідною заявою, а сам факт невиплаченого боргу ще не встановлений рішенням суду.
Розпорядженням керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 420/15523/25, у зв`язку з довготривалою відсутністю головуючого судді Каравана Р.В.
Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 головуючим у справі визначено суддю Завальнюка І.В.
Ухвалою судді Завальнюка І.В. від 23.12.2025 справу прийнято до розгляду.
Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з березня 2022 року по 10 грудня 2024 року на посаді помічника гранатометника 1 механізованого відділення 2 механізованого взводу 7 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону у званні «старший солдат».
Під час виконання бойового завдання позивач отримав травму, у зв`язку з чим 20 листопада 2024 року військово-лікарською комісією було складено свідоцтво про хворобу №1888, яке стало підставою для його подальшого звільнення зі служби.
На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №369 від 09 грудня 2024 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби за станом здоров`я (відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») та з 09 грудня 2024 року виключено зі списків особового складу частини.
26 грудня 2024 року відповідач провів із позивачем розрахунок належних при звільненні сум грошового забезпечення, після чого ОСОБА_1 вимушено виїхав за межі України для проходження лікування та реабілітації отриманої травми.
Згодом позивачу стало відомо, що протягом усього періоду проходження служби з 01 березня 2022 року по 01 червня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 обчислювала та виплачувала йому грошове забезпечення (включно з посадовим окладом та окладом за військовим званням) не в повному обсязі, застосовуючи застарілий базовий показник прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2018 року (1762 грн).
З огляду на це, при звільненні позивачу також неналежним чином виплатили грошову допомогу на оздоровлення та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки та відпустки як учасника бойових дій за 2022-2023 роки.
15 квітня 2025 року адвокат позивача ОСОБА_2 направив до Військової частини НОМЕР_1 супровідний лист разом із заявою ОСОБА_1 про проведення перерахунку грошового забезпечення за період з 01.03.2022 по 01.06.2023 з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2022 року (2481 грн) та 01 січня 2023 року (2684 грн), однак відповідач розгляд заяви проігнорував і відповіді не надав.
05 травня 2025 року адвокат ОСОБА_2 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом щодо стану розгляду заяви від 15 квітня 2025 року, проте відповідач відповіді не надав.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції до 24.02.2018) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Однак, Постановою № 103 до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Отже, з 01.03.2018 Урядом України запроваджено одну розрахункову величину обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня 2018 року.
Разом із тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18, визнано протиправним та скасовано п. 6постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
Таким чином, відповідно до редакції пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до внесення змін, та вимог пункту 1 Приміток додатку 1 та пункту Примітки додатку 14 до Постанови № 704 розміри посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями з 29.01.2020 мають визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
З наведеного суд доходить до висновку, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто з 29.01.2020 відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Водночас, суд зауважує, що 20.05.2023 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 "Про скасування п.п.1 п. 3 змін, що вносяться до Постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704" (далі - Постанова № 481).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі № 320/29450/24, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 неправомірними. Визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі № 320/29450/24, залишено без змін.
Отже, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року по справі № 320/29450/24 набрало законної сили 18 червня 2025 року.
Водночас у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі № 520/5814/24 судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання про застосування розрахункової величини, визначеної як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", замість фіксованої грошової величини 1762 гривні, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704", у пункті 63 відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 20.10.2025 у справі № 600/3516/24-а та від 22.10.2025 у справі № 420/3824/25, у яких викладено правовий висновок про те, що з дня набрання чинності Постановою № 481 (20 травня 2023 року) та протягом усього періоду її дії (до 18 червня 2025 року) правові підстави для видачі довідок про розмір грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні. Протягом зазначеного періоду визначення посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями здійснювалося, виходячи з фіксованої величини 1762,00 грн, передбаченої Постановою № 481.
Судова палата сформувала новий правовий висновок про те, що до правовідносин, пов`язаних із оформленням та направленням до органу Пенсійного фонду України довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії позивача, визначеного станом на 01 січня 2024 року відповідно до Постанови № 704, під час обчислення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися пункт 4 Постанови № 704 в первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою № 481, якою визначено фіксовану розрахункову величину - 1762,00 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на те, що у постанові Верховного Суду від 17.02.2026 у справі № 520/5814/24 сформований висновок щодо застосування пункту 4 постанови КМУ № 704 та Постанови КМУ № 481, які поширюються на спірні правовідносини, суд вважає, що цей висновок слід враховувати при вирішенні цього спору.
Попри те, що предметом розгляду у зазначеній справі було оформлення довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, встановлений Верховним Судом алгоритм визначення посадового окладу та окладу за військовим званням через застосування пункту 4 Постанови № 704 (у первісній редакції) є єдиним та спільним як для пенсіонерів, так і для осіб, які перебувають на дійсній службі. 
Отже, оскільки розрахункова величина для обчислення окладів є ідентичною для обох категорій осіб і базується на одній і тій самій нормі права, розбіжність у кінцевій меті звернення (отримання довідки чи виплата поточного грошового забезпечення) не нівелює обов`язковість застосування визначеного Верховним Судом підходу до правовідносин сторін.
Суд встановив, що Законами України про Державний бюджет України встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб:
у 2022 – 2481 грн;
у 2023 – 2684 грн.
Поряд із тим, Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум встановлювався у розмірі 1 762 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно здійснював обчислення та виплату позивачеві в заниженому розмірі за період з 01.03.2022 по 01.06.2023 грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законами України про Державні бюджети України на відповідний рік.
З метою належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату його грошового забезпечення (основних, додаткових та одноразових видів грошового забезпечення) за період служби із врахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня відповідного року та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до п.п.1, 6 Розділу 23 Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Згідно п. 37.9 розд. XXXVII Порядку №260, особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які щорічну основну відпустку за поточний рік не використали, у разі, якщо їм не надавалася відпустка з подальшим виключенням зі списків особового складу, виплачується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки з розрахунку визначеному в даному пункті.
Отже, обчислення вказаних виплат здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення.
Зі зміною розміру посадового окладу, обов`язковим є перерахунок складових грошового забезпечення – оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та відповідно розмір матеріальної допомоги на оздоровлення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
У зв`язку з переглядом окладів новому перерахунку підлягають лише ті похідні від окладів додаткові (щомісячні та одноразові) види грошового забезпечення, постійні/сталі розміри яких безпосередньо визначені/затверджені актами Кабінету Міністрів України (зокрема пунктами 1, 6 постанови КМУ №704), а також ті виплати, розміри яких законодавчо прив`язані до суми місячного грошового забезпечення. 
Щодо позовних вимог про перерахунок та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення та грошової допомоги, суд зазначає таке.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі по тексту – Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі по тексту - Порядок №159).
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у постановах, зокрема від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, від 24.01.2023 у справі №200/10176/19-а дійшов висновку про те, що основними умовами для виплати суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Отже вирішальними умовами для виникнення права на таку компенсацію є факт порушення строків виплати саме нарахованого доходу та безпосередній момент проведення такої виплати. Виплата компенсації здійснюється в день виплати основної суми заборгованості, а тому обов`язок відповідача щодо її нарахування та виплати виникне лише після проведення перерахунку та фактичної виплати суми заборгованості за спірний період.
За цих обставин, суд вважає, що задоволення судом таких позовних вимог на стадії виниклих між сторонами в цій справі спірних правовідносин не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідачем ще не були реалізовані надані йому дискреційні повноваження щодо нарахування відповідної суми компенсації.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.
Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (24205, Вінницька область, с. Липівка; РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо проведення перерахунку розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 за період з 01.03.2022 року по 01.06.2023 рік, з урахуванням визначення розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званнями, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премій, надбавок, індексацій) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 гривень) та станом на 01 січня 2023 рік (2684 гривень) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (редакції від 01.03.2018 року). 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 року по 01.06.2023 рік з урахуванням визначення розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званнями, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (премій, надбавок, індексацій) шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (2481 гривень) та станом на 01 січня 2023 рік (2684 гривень) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (редакції від 01.03.2018 року) та здійснити виплату різниці між сумою фактично виплаченого та сумою перерахованого грошового забезпечення та грошової допомоги на оздоровлення.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк