ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/14165/25 пров. № А/857/49252/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Качмара В.Я., Матковської З.М.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року (головуючий суддя: Гресько О.Р., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної Казначейської служби України в Рівненській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 12.08.2025 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України, викладену в листі № 5-11-11/15036 від 10.07.2025, у прийнятті до виконання з 26 червня 2025 року заяви та доданий до неї виконавчий лист у формі електронного документа;
- зобов`язати Державну казначейську службу України повторно розглянути заяву від 26 червня 2025 року, підписану кваліфікованим електронним підписом заявника, та доданий до неї виконавчий лист у формі електронного документа, передати його (електронного виконавчого документу) до виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.06.2025 звернулась до ГУ ДКС у Рівненській області засобами електронного зв`язку із заявою про виконання рішення суду на підставі електронного виконавчого листа у справі № 569/701/25, виданого Рівненським міським судом Рівненської області. Втім, 11.07.2025 засобами електронного зв`язку позивачка отримала лист Державної казначейської служби України № 5-11-11/15036 від 10.07.2025. Цим листом відповідач фактично відмовив у прийнятті до виконання виконавчого листа у формі електронного документа. З таким рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає його незаконним та протиправним.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, яка полягає у не розгляді заяви Пантелєєва Юрія Юрійовича, який діяв в інтересах ОСОБА_1 від 26.06.2025 про виконання рішення суду та доданих до неї документів з дотриманням Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
Зобов`язано Державну казначейську службу України повторно розглянути заяву Пантелєєва Юрія Юрійовича, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , від 26.06.2025 про виконання рішення суду та доданих до неї документів, в тому числі оригінал виконавчого листа у формі електронного документа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області на виконання рішення від 03.03.2025 у справі № 569/701/25, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася Державна казначейська служба України та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що орган Казначейства мав би повернути виконавчий документ стягувачу лише за наявності підстав, визначених пунктом 9 Порядку № 845.
Крім цього, зазначає, що у своїй діяльності Казначейство не може відійти від діючих норм чинного законодавства, а положення Порядку № 845 не передбачають прийняття до виконання органами Казначейства виконавчих документів, виданих в електронній формі. Також відповідних зобов`язальних норм саме щодо органів Казначейства не передбачено і Законом України «Про виконавче провадження», на котрий посилається і суд, і позивач у своїх протиправних вимогах. Казначейство жодним чином не спростовує можливості видачі виконавчих документів в електронній формі та надання їх до виконання із використанням технічних засобів та систем. Однак, ці норми станом на сьогодні передбачені лише в діяльності органів державної виконавчої служби.
Позивачка, 09.03.2026 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу відхилити.
Головне управління Державної Казначейської служби України в Рівненській області, 10.03.2026 подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу задовольнити.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.03.2025 у справі № 569/701/25, яке набрало законної сили 03.04.2025, визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом на пенсію, яка на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 була нарахована та належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним отримана за життя, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування, належну померлому ОСОБА_2 суму нарахованої, але невиплаченої пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 від 03 листопада 2022 року в розмірі 617 216 грн 33 коп.
На виконання цього рішення, Рівненським міським судом Рівненській області 22.05.2025 було видано виконавчий лист у формі електронного документа, який підписаний кваліфікованим електронним підписом судді.
Представник стягувача, 26.06.2025 представник позивачки Пантелєєв Юрій Юрійович, звернувся до ГУ ДКС в Рівненській області з заявою про виконання рішення суду.
За результатами розгляду такої заяви Державна казначейська служба України листом від 10.07.2025 № 5-11-11/15036 повідомила, що з метою виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/701/25 необхідно подати або направити засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області пакет документів, передбачений пунктом 6 Порядку № 845, зокрема оригінал виконавчого документа у паперовій формі.
Вважаючи, що листом № 5-11-11/15036 від 10.07.2025 позивачу протиправно відмовлено у прийнятті до виконання виконавчого листа, виданого в електронній формі, останній звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви Пантелєєва Ю.Ю., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , від 26.06.2025 про виконання рішення суду і поданих разом з нею документів з дотриманням Порядку № 845.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, позивачкою не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини», із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03.03.2025 у справі № 569/701/25, яке набрало законної сили 03.04.2025, визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом на пенсію, яка на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 була нарахована та належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була ним отримана за життя. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування, належну померлому ОСОБА_2 суму нарахованої, але невиплаченої пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 від 03 листопада 2022 року в розмірі 617 216 грн 33 коп.
На виконання цього рішення, Рівненським міським судом Рівненській області 22.05.2025 було видано виконавчий лист у формі електронного документа, який підписаний кваліфікованим електронним підписом судді.
Представник стягувача, 26.06.2025 ОСОБА_3 , який діяв у інтересах позивачки, звернувся до ГУ ДКС в Рівненській області з заявою про виконання рішення суду.
За результатами розгляду цієї заяви Державна казначейська служба України листом від 10.07.2025 № 5-11-11/15036 повідомила, що з метою виконання виконавчого листа Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/701/25 необхідно подати або направити засобами поштового зв`язку на адресу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області пакет документів, передбачений пунктом 6 Порядку № 845, зокрема оригінал виконавчого документа у паперовій формі.
Отже, спірні правовідносини виникли з приводу відмови органу казначейства у прийнятті виконавчого листа в електронній формі про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в порядку спадкування, належної померлому ОСОБА_2 суми нарахованої, але невиплаченої пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 від 03 листопада 2022 року в розмірі 617 216 грн 33 коп, оскільки на думку відповідача такий виконавчий лист має бути поданий у паперовій формі.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, (далі ЦПК України), виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему. На виконавчий лист, викладений в електронній формі, накладається кваліфікований електронний підпис судді (у разі колегіального розгляду - кваліфіковані електронні підписи всіх суддів, що входять до складу колегії).
Згідно з ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Відповідно до п. 1. п.п. 15.15 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕННЬ Цивільного процесуального кодексу України, суд видає виконавчі документи в паперовій або електронній формі.
Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що ЦПК України передбачено видача судом виконавчих документів в паперовій формі або в електронній формі. 
Тобто, видача судом виконавчого документа одній і тій самій особі одночасно в паперовій і електронній формах не допускається.
Статтею 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ) визначено вимоги до виконавчого документа.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), що видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Виконавчий документ може бути виданий у формі електронного документа, на який накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі видачі виконавчого документа у формі електронного документа, який одночасно є рішенням, інформація про дату набрання ним законної сили може зазначатися в окремому електронному документі, що вважається невід`ємною частиною виконавчого документа.
Особливості пред`явлення до примусового виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначаються Міністерством юстиції України.
Аналіз наведеної правої норми надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що виконавчий документ може бути виданий у формі електронного документа, що прямо передбачено в абз. 2 ч. 3 ст. 4 Закону № 1404-VІІІ.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 5 Закону № 1404-VІІІ визначені органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень.
Так, ч. 1 цієї статті передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
Однак, статтею 6 Закону № 1404-VІІІ передбачено виконання рішень іншими органами та установами.
Так, зокрема, ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Положення про Державну казначейську службу України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення № 215).
Згідно з п. 1 Положення № 215 Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до п. 2 Положення № 215 Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів.
Згідно з п.п. 3 п. 4 Положення № 215 Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
При цьому відповідно до п. 9 Положення № 215 Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затверджено наказом Міністерства фінансів України від 12 жовтня 2011 року № 1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17 серпня 2015 року № 716), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2011 року за № 1236/19974, (далі - Положення № 1280).
Відповідно до п. 1 Положення № 1280 головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України. Головне управління Казначейства підпорядковане Державній казначейській службі України (далі Казначейство).
Згідно з п. 2 Положення № 1280 Головне управління Казначейства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства фінансів України, дорученнями Міністра фінансів України (далі Міністр), його першого заступника та заступників, наказами Казначейства, дорученнями Голови Казначейства, актами Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до п.п. 14 п. 4 Положення № 1280 Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.
Як зазначалося вище, спірні правовідносини виникли з приводу відмови органу казначейства у прийнятті виконавчого листа в електронній формі про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в порядку спадкування, належної померлому ОСОБА_2 суми нарахованої, але невиплаченої пенсії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду у справі № 460/23555/22 від 03 листопада 2022 року в розмірі 617 216 грн 33 коп.
Отже, спірні правовідносини полягають у прийнятті до виконання електронного виконавчого документа про стягнення коштів з державного органу (що віднесено до компетенції відповідача, як органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів), яким в розумінні Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 21 грудня 2022 року № 28-2), є Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VІ (далі - Закон № 4901-VІ) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі - рішення суду), та особливості їх виконання.
Статтею 3 Закону № 4901-VІ визначено особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 4901-VІ стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.
Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 4901-VІ у разі якщо стягувач подав не всі необхідні для перерахування коштів документи та відомості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти днів з дня надходження заяви повідомляє в установленому порядку про це стягувача.
У разі неподання стягувачем документів та відомостей у місячний строк з дня отримання ним повідомлення центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повертає заяву стягувачу.
Згідно з ч. 4 ст. 3 № 4901-VІ перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.
Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (на момент виникнення спірних правовідносин Порядок № 845 діяв у редакції від 13 вересня 2023 року).
Згідно з п. 1 Порядку № 845 цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.
Пунктом 3 Порядку № 845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:
заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);
оригінал виконавчого документа;
судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);
оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).
До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).
У разі коли боржник або стягувач змінив найменування без процедури реорганізації (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові (для фізичної особи), за наявності підтвердних документів (змін до установчих документів, довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідки органу державної реєстрації актів цивільного стану, копії паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу) орган Казначейства здійснює безспірне списання коштів з рахунків такого боржника або перерахування їх на рахунок стягувача з урахуванням зміни його найменування (для юридичної особи) або прізвища, імені, по батькові (для фізичної особи).
Виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України Про виконавче провадження.
Строки пред`явлення виконавчих документів перериваються в разі пред`явлення їх до виконання, надання органом (посадовою особою), який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішень про стягнення коштів.
Пропущені строки пред`явлення виконавчих документів суду до виконання поновлюються судом в установленому законом порядку, а рішень про стягнення коштів, прийнятих органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, - не поновлюються.
Відповідно до п. 8 Порядку № 845 органи Казначейства після надходження документів, зазначених у п. п. 6 і 7 цього Порядку:
1) приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер;
2) здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів;
3) повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.
Згідно з п. 9 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли:
1) виконавчий документ:
не підлягає виконанню органом Казначейства;
подано особою, що не має відповідних повноважень;
пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку;
не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»;
2) судове рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;
3) боржник не має відкритих рахунків в органі Казначейства або в органі Казначейства відкрито боржнику лише рахунок із спеціальним режимом використання, крім випадків виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган згідно із Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;
4) суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов`язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;
5) стягувач узгодив відсутність зазначеної у виконавчому документі суми залишку невідшкодованого податку на додану вартість;
6) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;
7) суми коштів, зазначені у виконавчому документі, перераховані боржником стягувачу;
8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;
9) протягом місяця з дня звернення до стягувача для отримання додаткових відомостей для виконання рішення про стягнення коштів ним не надано таких відомостей органу Казначейства;
10) рішення про стягнення коштів з одержувача бюджетних коштів не відповідає заходам, передбаченим бюджетною програмою;
11) наявні інші передбачені законом випадки.
Відповідно до п. 9-1 Порядку № 845, орган Казначейства повертає виконавчий документ до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, у разі:
1) поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню);
2) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання в установленому порядку виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;
3) припинення боржника шляхом ліквідації без правонаступництва, крім випадків, коли боржником є особа, визначена частиною першою статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, а стягувач не відноситься до осіб, визначених у частині другій цієї статті;
4) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;
5) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини.
Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється відповідачем, як центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, натомість відповідач всупереч вимогам ст. 6 Закону № 1404-VІІІ та п. п. 3 8, 9, 9-1 Порядку № 845, відмовив у прийнятті електронного виконавчого листа, а тому допустив протиправну бездіяльність яка полягає у нерозгляді заяви Пантелєєва Юрія Юрійовича, який діяв в інтересах ОСОБА_1 від 26.06.2025 про виконання рішення суду та доданих до неї документів з дотриманням Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.
У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Таким чином, відсутність належним чином розглянутої заяви про виконання рішення суду та поданих разом з нею документів у відповідності до вимог Закону № 1404-VІІІ та Порядку № 845, вказує на протиправну бездіяльність відповідача як суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою ефективного відновлення порушеного права позивачки на належне пенсійне забезпечення необхідно зобов`язати Державну казначейську службу України повторно розглянути заяву Пантелєєва Юрія Юрійовича, який діяв в інтересах ОСОБА_1 , від 26.06.2025 про виконання рішення суду та доданих до неї документів, в тому числі оригінал виконавчого листа у формі електронного документа, виданого Рівненським міським судом Рівненської області на виконання рішення від 03.03.2025 у справі № 569/701/25, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.
Щодо покликання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відсутній порядок і спосіб пред`явлення виконавчих документів в електронній формі до органу Казначейства, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки ні Закон № 1404-VІІІ, ні Порядок № 845 не містять норм, які б унеможливлювали пред`являти до виконання виконавчі листи в електронній формі. Крім цього, відсутність чітко прописаного способу чи порядку прийняття до виконання виконавчого документа в електронній формі органом Казначейства не звільняє суб`єкта владних повноважень від обов`язку виконання вимог Закону № 1404-VІІІ, Закону № 4901-VІ та Порядку № 845 щодо прийняття виконавчого листа в електронній формі та вчинення дій по виконанню рішення суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.
Щодо покликання відповідача, що листом ДСА України від 19.10.2023 № 15-12512/23 надано судам та територіальним управлінням ДСА України роз`яснення щодо особливостей функціонування сервісу електронних виконавчих документів і порядку видачі та пред`явлення до виконання виконавчих документів в електронній формі, то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги, оскільки цей лист не є нормативно-правовим актом, носить лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер та не містить правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а тому не є джерелом права в розумінні ч. 1 ст. 7 КАС України, відповідно до якої суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Таким чином, апеляційна скарга Державної казначейської служби України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2025 року у справі № 460/14165/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя | | О. М. Гінда
судді | | В. Я. Качмар
| | З. М. Матковська