08.09.26
22-ц/812/1601/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 484/701/26
Номер провадження 22-ц/812/1601/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Муругова В.В., Ямкової О.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 , подану в її інтересах
адвокатом Курилкіним Сергієм Івановичем
на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді – Кологривої Т.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі - АТ «ПУМБ») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2026 року АТ «ПУМБ» звернулося до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» (надалі – ПАТ «Ренесанс Капітал») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 26256019004704, за умовами якого відповідачці було надано кредит у сумі 20 887,83 грн. 
19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», правонаступником якого стало АТ «ПУМБ». 
25 липня 2018 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1001086336501, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 17 460 грн.
Позивач умови договорів виконав в повному обсязі, натомість відповідачка належним чином умови вказаних вище договорів не виконує тривалий час, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 24 листопада 2025 року в загальному розмірі становить 64 592, 67 грн та складається із заборгованості: 
по кредитному договору № 26256019004704 від 20 листопада 2012 року в сумі 38194,35 грн, з яких: 20887, 83 грн - заборгованість за кредитом, 17306,52 грн - заборгованість за процентами;
по кредитному договору №1001086336501 від 25 липня 2018 року в сумі 26398,32 грн, з яких: 14382,67 грн - заборгованість за кредитом, 8,51 грн - заборгованість за процентами та 12007,14 грн - заборгованість за комісією.
На адресу відповідачки позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, яка залишилася без виконання. 
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за вищевказаними кредитними договорами у загальному розмірі 64592,67 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2026 року справу передано на розгляд Арбузинського районного суду Миколаївської області за підсудністю.
У відзиві на позов, представник ОСОБА_1 – адвокат Курилкін С.І. посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повному обсязі, застосувавши при цьому наслідки спливу позовної давності до позовних вимог. 
Зазначає, що по кредитному договору від 20 листопада 2012 року останній платіж здійснено 04 лютого 2019 року, а відтак строк звернення до суду за цим платежем (та за тілом кредиту, якщо строк договору закінчився) сплив 04 лютого 2022 року. 
Крім цього, п. 13 Прикінцевих положень ЦК України (щодо карантину) набрав чинності 02 квітня 2020 року. На той момент строк позовної давності вже тривав понад рік. Пункт 19 Прикінцевих положень ЦК України щодо продовження строків на час воєнного стану набрав чинності 17 березня 2022 року. На момент набрання чинності цією нормою (17 березня 2022 року) загальний трирічний строк позовної давності (який сплив 04 лютого 2022 року) вже закінчився. Продовження строків, які вже спливли на момент введення воєнного стану законодавством не передбачено. Перебіг строку позовної давності має обчислюватись щодо кожного простроченого платежу. 
По кредитному договору від 25 липня 2018 року паспортом споживчого кредиту визначено порядок повернення кредиту ануїтетними (рівними) платежами щомісячно до 25 числа кожного календарного місяця 1249,63 грн та 1249,35 грн (останній платіж), комісія за обслуговування кредиту 522,05 грн щомісячно. З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 липня 2018 року вбачається, що станом на 24 листопада 2025 року перша заборгованість за черговим платежем на суму 725,26 грн виникла 25 вересня 2018 року, в подальшому за черговим платежем 25 листопада 2018 року на суму 725,26 грн, 25 січня 2019 року – 725,26 грн і в подальшому чергових платежів не було. Договір укладено на строк 24 місяці. Розрахунок заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2012 року станом на 24 листопада 2025 року свідчить, що заборгованість за черговими платежами виникла з 31 жовтня 2016 року, останній платіж 28 лютого 2019 року. 
Вважає, що позивачем по обом кредитним договорах пропущено строк позовної давності звернення до суду. Кредитні договори від 20 листопада 2012 року та 25 липня 2018 року були укладені шляхом підписання позичальником (відповідачем) заяв про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (публічна частина) - заява від 25 липня 2018 року та заява від 20 листопада 2012 року. 
Позивач посилається на те, що позичальник підписав заяву-анкету (індивідуальну частину), якою підтвердив згоду з Умовою та Правилами (публічною частиною), розміщеними на сайті. Однак на думку представника, позивачем у такий спосіб не доведено факт ознайомлення позичальника з «Публічною частиною». 
Витяг з Правил (Умов), які позичальник надає до суду не є доказом того, що саме ці правила діяли в момент підписання договору і що позичальник їх бачив. А підпис на анкеті не означає автоматичного погодження нарахування штрафів, пені чи змінених відсотків, якщо вони не прописані безпосередньо в індивідуальній частині. Умови щодо стягнення процентів по кредитному договору від 20 листопада 2012 року у розмірі 17306,32 грн та по кредитному договору від 25 липня 2018 року у розмірі 8,51 грн є несправедливими та завищеними, не відповідають засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам принципу верховенства права. 
До того ж, адвокат переконаний, що Кредитор як фінансова установа скористався необізнаністю позичальника та спонукав у такий спосіб її на укладення договору позики на вкрай невигідним для неї умовах. Вимога про стягнення комісії у розмірі 12007,14 грн по кредитному договору від 25 липня 2018 року не підлягає задоволенню з огляду на те, що, встановивши у кредитному договорі щомісячну сплату комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, що є незаконним.
Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість по кредитному договору №26256019004704 у розмірі 38194,35 грн, з яких: 20887,83 грн - заборгованість за кредитом, 17306, 52 грн - заборгованість за процентами, а також заборгованість по кредитному договору № 1001086336501 у розмірі 13 869,13 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» 2145,89 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що факт використання кредитних коштів відповідачкою в межах строку дії договору № 26256019004704 та після його закінчення підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, який містить дані щодо руху коштів на рахунку, суми погашення за наданим кредитом, а також випискою по особовому рахунку. До того ж, в момент підписання пропозиції укласти Договір карткового рахунку (оферта) ОСОБА_1 ознайомилась і погодилася з такими умовами надання кредиту та орієнтованою загальною вартістю кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування, про що свідчить її особистий підпис. Суд дійшов висновку, що при укладенні між сторонами кредитного договору 20 листопада 2012 року за №26256019004704 було погоджено в письмовому вигляді істотні умови кредитування, в тому числі розмір процентної ставки за користування кредитними коштами. За такого, оскільки відповідачка належним чином свої зобов`язання не виконувала, суд вважав за можливе стягнути з неї на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 38194, 35 грн.
Щодо заборгованості за кредитним договором № 1001086336501, суд встановивши, що ОСОБА_1 підписавши 25 липня 2018 року заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір) та що підтвердила своїм підписом на заяві, в межах умов якого отримала кредит у вигляді безготівково перерахованих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості та сплатою щомісяця комісії за кредитом в розмірі 522,05 грн з кінцевим терміном повернення 25 липня 2020 року. Суд погодився з розміром тіла кредиту та процентами, що нараховані позивачем відповідно до наданого розрахунку, однак вимоги про стягнення комісії суд вважав не обґрунтованими, а тому у її стягненні відмовив.
Що стосується заяви представника відповідачки про застосуванні строків позовної давності, суд вважав, що вона не може бути задоволена, оскільки підстави для застосування наслідків спливу позовної давності у даній справі відсутні.
Суд констатував, що оскільки в цій справі станом на 02 квітня 2020 року позовна давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості не спливла, то цей строк унаслідок його продовження на строк дії карантину та воєнного стану (до 29 січня 2024 року), подальшого (з 30 січня 2024 року) зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану та відновлення лише з 04 вересня 2025 року (за чотири місяці до подачі позову – 12 січня 2026 року) - не є пропущеним.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, адвокат Курилкін С.І., діючи в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповно з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, адвокат зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення мало місце грубе порушення матеріального права при незастосуванні строків позовної давності. Відповідачем у суді першої інстанції було заявлено про сплив позовної. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовна давність не спливла через автоматичне продовження строків на підставі карантинних та воєнних норм ЦК України. Такий висновок суду на думку адвоката

суперечить матеріалам справи.
Крім цього, адвокат вважає, що позивачем не доведено факт ознайомлення позичальника з «Публічною частиною» Правова позиція - Витяг з «Правил/Умов», який позивач надає до суду, не є доказом того, що саме ці правила діяли в момент підписання договору і що позичальник їх бачив. 
До того ж, підпис на анкеті не означає автоматичного погодження нарахування штрафів, пені чи змінених відсотків, якщо вони не прописані безпосередньо в індивідуальній частині. Умови та Правила надання банківських послуг АТ «ПУМБ», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, відповідачкою не підписувались. 
Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті АТ «ПУМБ» https://www.pumb.ua/, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не можна вважати складовими частинами укладеного між ним та позивачем кредитного договору (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 11 березня 2015 року (провадження N 6- 16цс15). Позовна заява та додатки до неї не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Разом з тим, в позовній заяві та додатках до неї відсутнє належне підтвердження того, що позичальниці була надана уся необхідна інформація відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відсутність документального підтвердження такої інформованої згоди означає, що кредитодавець не забезпечив дотримання законодавчих вимог до укладення договору, що ставить під сумнів його юридичну дійсність.
Крім цього, позивач не пред`явив вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. 
Більш того, встановивши нікчемність умов про комісію, суд першої інстанції припустився грубої математичної та правової помилки при розрахунку кінцевої суми заборгованості які стягнув з відповідачки. Так, з тексту рішення суду вбачається, що суд здійснив «відрахування коштів, сплачених відповідачкою, які були зараховані в порядку погашення заборгованості за комісією - 522,05 грн та стягнув 13 869,13 грн. Проте суд повністю проігнорував первинні умови надання кредиту, які викладені в самій Заяві № 1001086336501 від 25.07.2018 року. Відповідно до пункту 2 Заяви, загальна сума кредиту становить 17 460,00 грн. Із цієї суми безпосередньо на загальні споживчі цілі (на руки позичальнику) призначалося лише 15 000,00 грн. Решта суми кредиту 2 160 грн була примусово та автоматично списана банком як «оплата Договору страхування», а ще 300 грн - як «Разова комісія Банку». Оскільки кредитна транзакція у розмірі 2 160,00 грн на користь ПрАТ «УАСК «АСКА - ЖИТТЯ» та разова комісія 300,00 грн були включені банком до тіла кредиту без надання окремих незалежних послуг споживачу (що підтверджується відсутністю окремого волевиявлення на страхування поза межами кредитного пакета), дані суми є складовою частиною прихованих та незаконних витрат за споживчим кредитом. Суд першої інстанції не проаналізував структуру отриманих боржником коштів та безпідставно стягнув з ОСОБА_1 грошові кошти, які вона фактично не отримувала і які не принесли їй жодного додаткового блага.
Разом з цим, суд першої інстанції помилково погодився із правомірністю нарахування щомісячної комісії у розмірі 522,05 грн (на загальну суму 12 007,14 грн) за договором від 25.07.2018 року. Суд не врахував, що у договорі відсутній перелік конкретних додаткових чи супутніх послуг, які б надавалися споживачу за цю плату. Згідно зі сталою практикою Верховного Суду (постанови ВП ВС у справі № 496/3134/19 та ОП КЦС у справі № 204/224/21), такі умови договору є нікчемними.
Також, на думку представника відповідача вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Натомість адвокат вважає, що кредитор як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону рішення суду в повній мірі відповідає.
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 20 листопада 2012 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем був укладений кредитний договір №26256019004704, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит, при цьому ліміт овердрафту склав 4000 грн, проценти 0.0001 річних, при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту (в межах ліміту) - 36,00 % річних, процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом - 36,00 %. Строк дії кредиту 24 місяців. Розмір комісії за обслуговування кредиту – 2%. 
ОСОБА_1 підписала Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферти), згідно з яким запропонувала АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти з нею Договір страхування й Договір карткового рахунку, в рамках яких: відкрити картковий рахунок на її ім`я; випустити на її ім`я платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card; встановити ліміт овердрафту (кредитування) за рахунком на умовах, визначених в цій пропозиції; оформити страхування його майнових інтересів, пов`язаних із життям, здоров`ям та працездатністю, як це зазначено у відповідній заяві. Відповідач просив банк встановити в момент укладання або протягом дії договору рахунку ліміт овердрафту та строк користування овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50000 грн. Відповідач підтвердила, що до підписання цієї пропозиції була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі овердрафту) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, зокрема умови кредитування (щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями позичальника, типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо), переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту (з урахуванням: а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань позичальника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, в) можливості та умов дострокового повернення кредиту, податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо, а також з Правилами страхування.
Відповідачем ОСОБА_1 особисто підписані Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків в редакції від 27 серпня 2012 року.
Згідно з пунктами 2, 3 Загальних умов відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування, зокрема банк зобов`язується відкрити рахунок та видати клієнту картку та протягом строку її дії забезпечувати можливість здійснювати операції з її використанням, надавати інші послуги згідно з договором, а клієнт зобов`язується оплачувати послуги банку у відповідності до цього договору та чинних тарифів. В межах, визначених Пропозицією, та на основі наданої клієнтом інформації, а також з урахуванням фінансового стану та кредитної історії клієнта, банк має право встановити клієнту ліміт овердрафту за рахунком для проведення операції з використанням картки, за відсутності власних коштів клієнта на рахунку. Клієнт зобов`язаний, зокрема щомісячно здійснювати погашення заборгованості за овердрафтом, що виникла у розрахунковому періоді, шляхом поповнення рахунку на кожну розрахункову дату коштами у розмірі, що є не меншим мінімального платежу; щомісячно в повному обсязі сплачувати проценти за користування овердрафтом й несанкціонованим овердрафтом, нараховані штрафні санкції (за наявності), а також погашати іншу заборгованість, що виникла у розрахунковому періоді, шляхом поповнення рахунку на кожну розрахункову дату коштами у відповідному розмірі.
Кредитування рахунку (надання кредиту у формі овердрафт) здійснюється шляхом дебетування рахунку на суму операцій, що здійснюються із застосуванням картки, при відсутності власних коштів клієнта на рахунку. Такі операції здійснюються за рахунок коштів банку в межах встановленого ліміту овердрафту та протягом строку користування овердрафтом. Повернення кредиту (овердрафту) здійснюється за рахунок надходження грошових коштів на рахунок, як це передбачено пунктом 3.2.7 Договору. Повне погашення кредиту (овердрафту) має бути здійснено не пізніше останнього дня строку користування овердрафтом, встановленого банком. Розрахунок процентів здійснюється щомісячно за фактичний строк користування овердрафтом протягом кожного розрахункового періоду, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та 365 днів у році. Погашення заборгованості клієнта та здійснення інших платежів здійснюється у такій послідовності, зокрема: 1) прострочені проценти; 2) прострочена сума несанкціонованого овердрафту; 3) прострочена сума овердрафту (п.4 Загальних умов відкриття та порядку ведення карткового рахунку та договору страхування).
Відповідно до розписки від 20 листопада 2012 року ОСОБА_1 отримала платіжну картку та запечатаний конверт з ПІН-кодом. З правилами користування карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись (а.с.14).
19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк». Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» є правонаступником публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк».
Підписавши договір, відповідач добровільно погодилася на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.
Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачці кредитний ліміт у розмірі 4000 грн, який в подальшому було збільшено до 20887 грн, що підтверджується довідкою про збільшення кредитного ліміту (а.с. 25).
Факт використання кредитних коштів відповідачкою в межах строку дії договору та після його закінчення підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, який містить дані щодо руху коштів на рахунку, суми погашення за наданим кредитом, а також підтверджується випискою по особовому рахунку.
Відповідачка ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконувала, внаслідок чого за розрахунком заборгованості станом на 24 листопада 2025 року має заборгованість за кредитним договором від 20 листопада 2012 року за №26256019004704 у розмірі 38194,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 20887,83 грн., заборгованість за процентами в розмірі 17306,52 грн.
Крім цього, 25 липня 2018 року ОСОБА_1 та АТ «ПУМБ» підписали заяву №1001086336501 приєднання до договору комплексного банківського обслуговування, в якій, зокрема, досягли домовленості про надання відповідачу споживчого кредиту на строк 24 місяці з 25 липня 2018 року по 25 липня 2020 року в сумі 17460 грн з розміром процентної ставки 0,01% річних. Сторони договору також передбачили сплату позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99% щомісяця, що становить 522,05 грн. Також умовами споживчого кредиту передбачений графік платежів, за яким щомісячний ануїтетний платіж складає 1249,63 грн, останній платіж 1249,35 грн, який має вноситися до 25 числа кожного календарного місяця.
До того ж, у заяві від 25 липня 2018 року, яка підписана ОСОБА_1 , визначені валюта кредиту, розмір кредит, процентна ставка (0,01%), строк, на який видавався кредит (24 місяці), умови та порядок повернення коштів (щомісячний платіж), відповідальність за прострочення виконання зобов`язання.
Отже, ОСОБА_1 , підписавши 25 липня 2018 року заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтвердила своїм підписом на заяві, в межах умов якого отримала кредит у вигляді безготівково перерахованих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості та сплатою щомісяця комісії за кредитом в розмірі 522,05 грн з кінцевим терміном повернення 25 липня 2020 року.
Такий договір є укладеним, оскільки дотримано вимоги до письмової форми (укладений шляхом підписання документу) і сторони, таким чином, дійшли згоди щодо усіх істотних умов, притаманних даному виду договору. Зокрема, умови надання банківських послуг - кредитування, та виконання умов договору.
Як встановлено судом, Банк виконав передбачені Договором зобов`язання, надавши 25 липня 2018 року відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на відкритий на ім`я відповідачем рахунок.
Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання 25 липня 2018 року відповідачу коштів в сумі 17 460 грн шляхом перерахування на умовах кредиту на його рахунок підтверджено платіжною інструкцією та випискою по рахунку.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість по кредитному договору від 25 липня 2018 року за № 1001086336501 становить 26398,32 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14382,67 грн, заборгованість за процентами в розмірі 8,51 грн, заборгованість за комісією - 12007,14 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статті 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 статті 1050 ЦК України). 
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як встановлено судом, Банк виконав передбачені кредитними договорами зобов`язання, надавши відповідачці кредитні кошти шляхом їх перерахування на відкритий на її ім`я рахунок.
Разом з тим, зобов`язання щодо виконання своїх зобов`язань за вказаними кредитними договорами - сплату грошових коштів, відповідачка не виконала, доказів про сплату кредитних коштів, матеріали справи не містять.
З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом обставин, суд дійшов вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у такому розмірі: по кредитному договору від 20 листопада 2012 року за №26256019004704 – 38194,35 грн, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 20887 грн. 83 к., заборгованість за процентами в розмірі 17306 грн. 52 к.; 
- по кредитному договору від 25 липня 2018 року за № 1001086336501 – 13 869 грн. 13 к., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 14382 грн. 67 к., заборгованість за процентами в розмірі 8 грн. 51 к. за відрахуванням коштів, сплачені відповідачем, які були зараховані в порядку погашення заборгованості за комісією – 522 грн. 05 к.
Висновки суду про відмову у стягненні заборгованості по комісії за кредитним договором № 1001086336501 від 25 липня 2018 року та зарахування сплаченої суми комісії у розмірі 522,05 грн в рахунок погашення процентів та тіла кредиту, з урахуванням меж апеляційної скарги не були предметом апеляційного розгляду.
До того ж, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
Доводи в апеляційній скарзі зводяться до заперечень на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Курилкіним Сергієм Івановичем залишити без задоволення.
Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Муругов 

О.О. Ямкова