ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2026 м. Дніпро Справа № 904/403/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі 
головуючого судді: Віннікова С.В. доповідач, 
суддів: Андрейчука Л.В., Висоцького А.М.
секретаря судового засідання: Мошинець Ю.О.
від позивача: представник не з`явився; 
від відповідача: Заєць П.Л.; 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 (суддя Васильєв О.Ю., повний текст якого підписаний 27.05.2026) у справі № 904/403/26,
за позовом Військової частини НОМЕР_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА”
про стягнення 404 335,75 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 (позивач) звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ “Строй ЮА” (відповідач) про стягнення 404 335,75грн. штрафних санкцій (в т.ч. 191 527,46 грн пеня за порушення строків завершення будівництва та 212 808,29 грн штраф за порушення строків завершення будівництва). В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором підряду № 116/4Д від 20.03.2025.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі №904/403/26 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 57 458,24 грн пені за порушення строків завершення будівництва, 63 842,49 грн штрафу за порушення строків завершення будівництва та 4 852,03 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із зазначеними рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Військова частина НОМЕР_1 , в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 в частині розміру стягнутих пені та штрафу змінити та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СТРОЙ ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 191 527,46 грн пені та 212 808,29 грн штрафу.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Висоцький А.М. 

Не погодившись із зазначеними рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА», в якій просить скасувати Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2026 року по справі №904/403/26 в частині встановлення підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені і штрафних санкцій), та винести нове рішення по справі, яким відмовити у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ «СТРОЙ ЮА» в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 та узагальнення її доводів

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов безпідставного висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 70%, оскільки відповідач не довів допустимими доказами існування обставин, які б суттєво перешкоджали належному виконанню ним зобов`язань за договором підряду від 20.03.2025 № 116/4Д у визначений строк.
Скаржник наголошує, що посилання суду на часткове виконання відповідачем зобов`язань є непереконливим, адже вартість виконаного 1-го етапу (розробка проєктної документації) становить лише 59 760,00 грн, що складає 1/51 частину від загальної ціни Договору (3 040 118,36 грн), тоді як до 2-го етапу (безпосередньо будівельних робіт) відповідач взагалі не приступив.
Крім того, позивач зазначає, що ціллю укладення Договору було будівництво фортифікаційної споруди опорного пункту для забезпечення оборони Держави та збереження життя військовослужбовців в умовах збройної агресії РФ, а тому невиконання робіт створило реальну загрозу для безпеки, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції про перевагу наслідків невиконання зобов`язання над його належним виконанням є цинічними та абсолютно необґрунтованими.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" та узагальнення її доводів

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд неповно з`ясував обставини справи та припустився неправильного застосування норм матеріального й процесуального права, оскільки безпідставно поклав відповідальність за прострочення робіт 2-го етапу виключно на підрядника, ігноруючи відсутність його вини та заперечуючи наявність підстав для повного звільнення від відповідальності згідно з п.п. 13.2, 13.13 договору.
Зазначені заперечення скаржник обґрунтовує тим, що замовник допустив прострочення кредитора та не надав належного сприяння, оскільки не забезпечив зовнішнього погодження розробленої проектної документації з компетентним військовим командуванням у порядку Постанови КМУ № 1415 та не передав підряднику підготовлений і безпечний фронт робіт 2-го етапу після завершення 1-го етапу, тоді як складений одразу після укладення договору акт від 21.03.2025 стосувався лише вихідних даних.
Крім того, апелянт наголошує на наявності об`єктивних непереборних обставин (форс-мажору), підтверджених висновком Торгово-промислової палати, а саме істотному загостренні безпекової ситуації в районі будівництва (наближення лінії фронту, загрози атак БПЛА та артилерії, примусова евакуація населення) та критичній кількості й тривалості повітряних тривог, що в силу вимог ст. 3 Конституції України, ДБН А.3.1-5:2016 та п.п. 4.3.7, 4.4.10 Договору імперативно вимагало зупинки робіт задля збереження життя працівників.
Водночас відповідав підтверджує правильність висновків суду першої інстанції в частині наявності підстав для зменшення неустойки через її неспівмірність та відсутність збитків у позивача, однак наполягає, що за відсутності вини підрядника у задоволенні позову про стягнення пені та штрафу слід було відмовити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Висоцький А.М. 
Ухвалою від 15.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.08.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Висоцький А.М. 
Ухвалою від 15.06.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 по справі № 904/403/26 залишено без руху. Запропоновано апелянту протягом 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме сплатити судовий збір у сумі 7 278,04 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, докази чого надати суду.
Через підсистему "Електронний суд" 16.06.2026 до апеляційного суду від ТОВ "Строй ЮА" надійшла заява про усунення недоліків з долученням доказів сплати судового збору у розмірі 7 278,04 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №992 від 16.06.2026.
Ухвалою від 22.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26. Об`єднано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" до спільного розгляду із скаргою Військової частини НОМЕР_1 . Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.08.2026.

У судове засідання 12.08.2026 з`явився представник відповідача 
Позивач у судове засіданні не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 12.08.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що між В/ч НОМЕР_1 (замовник) та ТОВ “Строй ЮА” (підрядник) укладено договір підряду № 116/4Д на будівництво фортифікаційних споруд від 20.03.25р., відповідно до умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №190”, а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість ( п. 1.1.). Пунктом 1.4. цього договору визначено, що роботи виконуються за етапами:
І етап – проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії “Робочий проект” (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною договору.
ІІ етап – будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Відповідно до п. 2.1 вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (Додаток №1) і складає 3 041 138,71 грн. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта . 
Строки виконання робіт за договором узгоджені в розділі 3 цього договору. Відповідно до п.3.1. строки виконання робіт за цим договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до 15.05.25 р. включно. 
Відповідно до п.3.2. підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду.
Після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це замовника. Датою закінчення робіт за договором вважається дата підписання акту готовності об`єкта до експлуатації, складеного уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника (п.3.4.) 
Згідно до п.4.1. замовник має право відповідно до ст.ст. 235,236,237 ГК України у разі порушення підрядником господарських зобов`язань за договором застосувати в односторонньому порядку оперативно-господарські санкції, а саме: достроково розірвати договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши підрядника, у разі настання (поміж іншим) однієї з таких обставин: а) підрядник не розпочав будівництво (реконструкцію) об`єкта протягом 10 календарних днів з дати підписання договору підряду. У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика уповноваженими представниками замовника разом з представниками підрядника; б) підрядник більше ніж на 5 днів порушив строк виконання основних робіт, визначених у Графіку виконання робіт, що підтверджується актом огляду будівельного майданчика, складеного уповноваженими представниками замовника разом з представниками підрядника.
Договір вважається розірваним через 5 календарних днів з дати отримання підрядником письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, який направляється замовником на адресу підрядника ( п.4.1.1.)
Відповідно до п. 8.1. замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт ).
Підрядник щомісячно до 10 числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника про хід виконання робіт, у томі числі при відхиленні від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення, тощо ) ( п.8.4.) 
Приймання та передача виконаних робіт здійснюється сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частини, окремих конструктивних елементів, тощо, шляхом підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3 (п.10.1.) 
Пунктом 13.3. встановлено, що за порушення терміну початку виконання робіт по договору (пункт 3.1. договору) підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 % договірної ціни за кожний день нерозпочатої роботи. У разі, якщо підрядник не розпочав роботу протягом 30 календарних днів, замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку, повідомивши підрядника письмово.
Відповідно до п. 13.5. за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7 % вказаної вартості.
Додатковою угодою №1 від 08.05.25р. сторони узгодили зміну ( зменшення ) вартості робіт за договором до 3 040 118,36 грн. 
Відповідно до договірної ціни на проектування та будівництво (в редакції додаткової угоди №1 від 08.05.25р.) вона складає 3 040 118,36 грн.
Відповідно до календарного графіку виконання робіт (Додаток 4 до договору ) встановлено строк початку виконання будівельних робіт (робіт 2 етапу) – не пізніше 07.04.25р. та завершення робіт за договором – до 13.05.25 р.
21.03.25 р. сторонами складено та підписано акт приймання-передачі об`єкта ( нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №190 ) .
09.04.25р. сторонами складено та підписано акт №1 ПКД здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектно-технічної документації по об`єкту за договором від 20.03.25 р. № 116/4Д на будівництво фортифікаційних споруд Отже , 1 етап робіт за договором відповідачем було виконано без претензій з боку позивача. 
В той же час в порушення вимог пунктів 1.4, 3.1, 3.2, 8.4 договору підряду ТОВ “Строй ЮА” у строки, встановленні договором, до виконання робіт 2 етапу (будівельних робіт по об`єкту) не приступив, про хід виконання робіт не проінформував, станом на кінцеві терміни виконання будівельних робіт за договором будівельні роботи не завершив.
Відсутність початку будівельних робіт (робіт 2 етапу) по об`єкту підтверджена актом огляду будівельного майданчика від 25.06.25р., складеним уповноваженими представниками замовника та директором ТОВ “Строй ЮА” .
Враховуючи викладені обставини, та усвідомлюючи , що підрядник своєчасно будівельні роботи (по 2 етапу) за договором не розпочав, закінчення будівельних робіт у визначені договором строки стало явно неможливим, замовником було прийнято рішення про дострокове розірвання договору в односторонньому порядку. Тому 07.07.25р. в/ч Т0170 на адресу ТОВ “Строй ЮА” було направлено повідомлення про дострокове розірвання договору , яке отримане відповідачем 10.07.25р. (що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом представника підприємства, та не заперечується відповідачем). Таким чином, договір підряду є розірваним в односторонньому порядку з 16.07.25р.
Реалізуючи своє право на стягнення з виконавця робіт пені штрафу за несвоєчасне закінчення будівельних робіт за 2 етапом, передбачене умовами договору та встановлене приписами чинного законодавства України, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача неустойку в загальному розмірі 404 335,75 грн. (в т.ч. : 191 527,46 грн. – пеня за порушення строків завершення будівництва та 212 808,29 грн. – штраф за порушення строків завершення будівництва).
За наслідками розгляду позову Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає в свою черга апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Колегія суддів констатує, що причиною звернення з апеляційними скаргами стала незгода позивача та відповідача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції.

Розглянувши апеляційні скарги сторін, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона, підрядник, зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до частини першої статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
З огляду на предмет договору, а саме виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації та будівництва фортифікаційних споруд, до спірних правовідносин також підлягають застосуванню положення глави 61 Цивільного кодексу України щодо підряду та спеціальні положення про будівельний підряд.
Згідно з частиною першою статті 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик, фронт робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. 
Відповідно до частини першої статті 877 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт, а також відповідно до кошторису, що визначає ціну робіт. 
У такий спосіб, будівельний підряд є взаємним зобов`язанням, у якому виконання підрядником робіт кореспондується з обов`язками замовника щодо створення належних передумов для виконання таких робіт. Водночас сам по собі взаємний характер договору не звільняє підрядника від обов`язку довести, що саме невиконання або неналежне виконання замовником його обов`язків було причиною неможливості своєчасного виконання робіт.
Матеріалами справи підтверджено, що за договором № 116/4Д від 20.03.2025 ТОВ «Строй ЮА» зобов`язалося виконати роботи у два етапи: І етап — проектування, у тому числі розроблення проектної документації стадії «Робочий проект» та проходження експертизи; ІІ етап - будівельні роботи відповідно до Календарного графіка виконання робіт.
Сторони погодили, що строк виконання робіт за договором встановлюється до 15.05.2025 включно (а за графіком виконання 2-го етапу будівельних робіт — до 13.05.2025), а виконання будівельних робіт за ІІ етапом мало розпочатися відповідно до Календарного графіка виконання робіт (не пізніше 07.04.2025).
З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2025 сторони підписали акт приймання-передачі об`єкта, а 09.04.2025 підписали акт № 1 ПКД здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації. Тобто І етап робіт за договором відповідачем був виконаний та прийнятий замовником.
Разом з тим, доказів виконання відповідачем будівельних робіт за ІІ етапом матеріали справи не містять.
У справі відсутні акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в, довідки про вартість виконаних будівельних робіт за формою № КБ-3, акт готовності об`єкта до експлуатації або інші докази фактичного виконання ТОВ «Строй ЮА» будівельних робіт на обєкті «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 190».
Також відповідач не надав доказів належного інформування замовника про хід виконання робіт, причини відхилення від Календарного графіка та заходи щодо усунення такого відхилення відповідно до пункту 8.4 договору.
Натомість актом огляду будівельного майданчика від 25.06.2025, підписаним уповноваженими представниками замовника та директором ТОВ «Строй ЮА», зафіксовано відсутність початку будівельних робіт за ІІ етапом.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначений акт підписаний, зокрема, директором відповідача, а тому є належним доказом того, що станом на дату його складення будівельні роботи за договором фактично не були розпочаті.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «Строй ЮА» не приступило до виконання будівельних робіт за ІІ етапом та не завершило їх у строк, визначений договором, є таким, що підтверджено матеріалам справи.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини другої статті 883 Цивільного кодексу України за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.
Так, пунктом 13.5 договору сторони погодили, що за порушення строків завершення будівництва підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Таким чином, враховуючи встановлений факт невиконання відповідачем будівельних робіт у строки, передбачені договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування до ТОВ «Строй ЮА» договірної відповідальності у вигляді пені та штрафу.
Разом з тим доводи ТОВ «Строй ЮА» не зводяться лише до заперечення факту невиконання будівельних робіт. Відповідач наполягає, що порушення строків виконання робіт сталося не з його вини, а внаслідок прострочення кредитора, неналежного сприяння замовника, відсутності належного погодження проектної документації, непередання фронту робіт, істотного погіршення безпекової ситуації, систематичних повітряних тривог та інших обставин, що не залежали від волі підрядника.
Щодо доводів ТОВ «Строй ЮА» про прострочення кредитора, неналежне сприяння замовника, не передання фронту робіт та неналежне погодження проектної документації колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частини четвертої статті 612 Цивільного кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо це зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
Згідно з частиною першою статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, встановлених договором, актами цивільного законодавства чи таких, що випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
За змістом частини першої статті 850 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, обсязі та порядку, встановлених договором підряду.
Частиною першою статті 851 Цивільного кодексу України передбачено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.
Наведені норми свідчать про те, що у правовідносинах підряду, зокрема будівельного підряду, замовник дійсно має обов`язок створити підрядникові передумови для належного виконання робіт, а підрядник не може вважатися таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо неможливість виконання спричинена саме не вчиненням замовником необхідних дій.
Водночас для застосування наслідків прострочення кредитора недостатньо лише послатися на загальний обов`язок замовника сприяти виконанню договору. Сторона, яка посилається на прострочення кредитора як на підставу звільнення від відповідальності, повинна довести: які саме дії мав вчинити кредитор; що такі дії не були вчинені або були вчинені неналежно; що без їх вчинення боржник об`єктивно не міг виконати свій обов`язок; а також наявність причинного зв`язку між поведінкою кредитора та неможливістю своєчасного виконання зобов`язання.
ТОВ «Строй ЮА» стверджує, що Військова частина НОМЕР_1 не виконала належним чином пункт 4.2.1 договору, оскільки не затвердила проектну документацію у передбаченому спеціальним законодавством порядку (Постановою КМУ № 1415) та не передала підряднику належний фронт робіт для виконання ІІ етапу.
Колегія суддів враховує, що за умовами пункту 4.2.1 договору замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію та надати підряднику об`єкт (фронт робіт), а за пунктом 8.1 договору замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт і до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Матеріалами справи підтверджується, що проєктна документація була затверджена Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2025 № 171.
Так, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1415 установлено, що на період воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях проєктна документація щодо будівництва фортифікаційних споруд узгоджується з військовим командуванням, у межах території відповідальності якого здійснюється таке будівництво.
Отже, правове регулювання відносин, пов`язаних із проектуванням та будівництвом фортифікаційних споруд у період дії воєнного стану, має спеціальний характер. Постанова Кабінету Міністрів України № 1415 встановлює особливий порядок погодження проектної документації, який зумовлений специфікою таких об`єктів та необхідністю їх інтеграції у систему оборонного планування.
Колегія суддів виходить з того, що вимога щодо узгодження проєктної документації з військовим командуванням спрямована не лише на формальне дотримання процедур у сфері будівництва, а насамперед на забезпечення відповідності відповідного об`єкта оборонним потребам у межах конкретної території відповідальності.
У цьому контексті термін "військове командування", використаний у Постанові № 1415, має оцінюватися з урахуванням положень спеціального законодавства у сфері оборони та правового статусу суб`єкта, який здійснює організацію відповідних робіт.
Засади оборони України, повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, а також права й обов`язки відповідних суб`єктів у сфері оборони визначені Законом України "Про оборону України".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" військове командування - це, зокрема, Головнокомандувач Збройних Сил України, Командувач об`єднаних сил Збройних Сил України, командувачі видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командувачі (начальники) органів військового управління, командири з`єднань, військових частин Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. 
Статус, правові основи організації, основні завдання і функції Державної спеціальної служби транспорту в системі Міністерства оборони України визначено Законом України "Про Державну спеціальну службу транспорту".
Статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що Державна спеціальна служба транспорту є спеціалізованим військовим формуванням, що входить до системи Міністерства оборони України та призначене, зокрема, для будівництва об`єктів і споруд загальновійськового та спеціального призначення.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про Державну спеціальну службу транспорту" однією з основних функцій Державної спеціальної служби транспорту є організація і виконання робіт з будівництва та утримання військових інженерно-технічних і фортифікаційних споруд.
Згідно зі статтею 4 цього Закону до структури Державної спеціальної служби транспорту входять, зокрема, головний орган військового управління, регіональні органи військового управління та військові частини.
Відповідно до пункту 1 Положення про Військову частину НОМЕР_1 , затвердженого Наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 05.11.2024 № 429, Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Пунктом 4 зазначеного Положення передбачено, що Військова частина НОМЕР_1 відповідно до покладених на неї завдань організовує виконання заходів з фортифікаційного обладнання, будівництва захисних споруд, позицій районів та інженерну підтримку військ (сил) у використанні елементів інфраструктури для ведення бойових дій та їх захисту.
Пунктом 7 Положення визначено, що командир Військової частини підпорядковується Голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту та є прямим начальником особового складу Військової частини.
Відповідно до пункту 9 Положення командир Військової частини НОМЕР_1 має право укладати в установленому порядку від імені Військової частини договори на замовлення товарів, робіт та послуг, а також здійснювати інші повноваження відповідно до законодавчих та інших нормативно-правових актів.
З урахуванням наведеного колегія суддів доходить висновку, що командир Військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах є належним суб`єктом військового командування в розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1415, оскільки Військова частина НОМЕР_1 є регіональним органом військового управління спеціалізованого військового формування, до функцій якого належить організація і виконання робіт з будівництва фортифікаційних споруд.
За таких обставин доводи апелянта (відповідача) про те, що замовником не було виконано договірного обов`язку із затвердження проєктної документації та допущено прострочення кредитора (замовника), є помилковим та не відповідає встановленим обставинам справи.
Отже, заперечення відповідача в цій частині колегією суддів не приймаються.
Як вбачається з матеріалів справи, підрядником у повному обсязі виконано роботи І етапу договору, що включали, зокрема, інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування, а також розроблення проектної документації (пункт 1.4. договору).
Виконання вказаних робіт за своєю природою передбачає безпосередній доступ до об`єкта будівництва, оскільки проведення інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань без такого доступу є об`єктивно неможливим.
Таким чином, встановлений у справі факт виконання підрядником І етапу робіт свідчить про те, що підрядник мав фактичний доступ до об`єкта будівництва та можливість виконувати передбачені договором роботи.
Отже, доводи апелянта (відповідача) про невиконання замовником обов`язку щодо передачі підряднику об`єкта (фронту робіт) лише з підстав неподання відповідного додаткового акта приймання-передачі перед 2-м етапом є передчасними та такими, що не ґрунтуються на повному дослідженні обставин справи, адже передання об`єкта за Актом від 21.03.2025 відбулося на виконання п. 8.1 Договору в цілому.
Водночас колегія суддів враховує, що умовами договору передбачено поетапне виконання робіт, при цьому ІІ етап робіт (будівельні роботи) здійснюється відповідно до календарного графіка виконання робіт.
Матеріали справи не містять доказів того, що після виконання І етапу робіт підрядник був позбавлений доступу до об`єкта або що замовником вчинялися дії, спрямовані на обмеження такого доступу.
Також відповідачем не надано доказів повідомлення замовника про наявність обставин, які перешкоджають виконанню робіт, або заявлення вимог щодо усунення відповідних перешкод.
Колегією суддів відхиляються доводи відповідача в частині того, що позивачем не було передано підряднику об`єкт (фронт робіт) для виконання ІІ-го етапу робіт, оскільки умови договору не передбачають таку повторну передачу об`єкта (фронту робіт) перед початком ІІ-го етапу робіт.
За таких обставин доводи відповідача про неможливість виконання ІІ етапу робіт з причин, залежних від замовника, належними та допустимими доказами не підтверджені.
Слід також наголосити, що у матеріалах справи відсутні докази, які б надавали підстави для висновку про наявність прострочення кредитора у розумінні статті 613 ЦК України.
Також колегія суддів відхиляє доводи скаржника (відповідача) в частині існування певної неузгодженості між позивачем та відповідачем щодо виконання спірного договору, в підтвердження чого відповідач послався на зміст листа № 121 від 06.06.2025, у якому відповідач звертав увагу на проблемні питання, пов`язані з виконанням договорів та переданням фронту робіт.
Колегія суддів, дослідивши зміст листа № 121 від 06.06.2025, встановила, що вказаний лист стосувався інших договорів, укладених між позивачем та відповідачем, перелік яких наведений у зазначеному листі.
Отже, наданий відповідачем лист від 06.06.2025 не стосується договору підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 116/4Д від 20.03.2025.
З огляду на наведене колегія суддів доходить висновку, що доводи ТОВ «Строй ЮА» про прострочення кредитора, непередання фронту робіт, неналежне сприяння замовника та неналежне погодження проектної документації не доводять відсутності підстав для застосування до відповідача договірної відповідальності.
Щодо доводів ТОВ «Строй ЮА» про наявність форс-мажорних обставин, істотну зміну обставин, погіршення безпекової ситуації, повітряні тривоги та несприятливі погодні умови колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами, тобто обставинами непереборної сили, є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, законодавчими та іншими нормативними актами.
Таким чином, для звільнення від відповідальності у зв`язку з форс-мажорними обставинами сторона має довести не лише факт існування певних надзвичайних обставин, а й те, що такі обставини були невідворотними саме для виконання конкретного зобов`язання, об`єктивно унеможливили його виконання у встановлений строк та перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням договору.
Аналогічний підхід неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема у постановах від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, у яких наголошено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, а сторона, яка на них посилається, повинна довести їх надзвичайність, невідворотність та причинний зв`язок із неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Колегія суддів враховує, що виконання договору підряду № 116/4Д від 20.03.2025 стосувалося будівництва фортифікаційної споруди оборонного призначення в умовах воєнного стану, а тому саме по собі існування підвищених безпекових ризиків, повітряних тривог, зміни оперативної обстановки та небезпеки для працівників підрядника не може бути проігнороване судом.
Водночас такі обставини повинні оцінюватися не абстрактно, а з урахуванням предмета конкретного договору, погоджених сторонами строків, поведінки сторін у період виконання зобов`язання, а також наявності доказів фактичної неможливості виконання робіт саме на об`єкті опорного пункту № 190 та в межах строків, визначених договором.
ТОВ «Строй ЮА» посилається на висновок Рівненської торгово-промислової палати від 17.10.2025 № 56.01/433, у якому, за твердженням відповідача, зафіксовано істотну зміну обставин, пов`язану із загостренням воєнної ситуації, наближенням лінії фронту, застосуванням ворожих БПЛА, FPV-дронів, артилерії, ускладненням логістики, відсутністю стабільного прикриття засобами радіоелектронної боротьби та іншими факторами, що вплинули на можливість виконання будівельних робіт.
Суд першої інстанції надав оцінку вказаному доказу та обґрунтовано зазначив про те, що наданий відповідачем документ є саме висновком про істотну зміну обставин, а не сертифікатом про форс-мажорні обставини, виданим у порядку статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» щодо неможливості виконання конкретного зобов`язання за договором № 116/4Д від 20.03.2025 у визначені ним строки.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити, що істотна зміна обставин і форс-мажорні обставини мають різну правову природу. Істотна зміна обставин свідчить про зміну балансу договірних інтересів, ускладнення або обтяження виконання договору, тоді як непереборна сила має наслідком об`єктивну неможливість виконання зобов`язання незалежно від волі та поведінки сторони.
Саме тому посилання відповідача на висновок Рівненської торгово-промислової палати може враховуватися судом як доказ загального ускладнення умов виконання договорів, однако не є самостійною та достатньою підставою для висновку про повне звільнення ТОВ «Строй ЮА» від відповідальності за порушення строків виконання будівельних робіт за спірним договором.
Апеляційний суд також враховує, що висновок Рівненської торгово-промислової палати датований 17.10.2025, тобто складений після спливу строків виконання робіт, після фіксації відсутності початку будівельних робіт актом від 25.06.2025 та після направлення замовником повідомлення про розірвання договору. Така обставина не позбавляє документ доказового значення, однак свідчить, що він не підтверджує своєчасного повідомлення замовника підрядником у період виконання договору про настання обставин, які об`єктивно унеможливлюють виконання робіт.
Доказів того, що у строк виконання договору, тобто до 15.05.2025, ТОВ «Строй ЮА» письмово повідомило Військову частину НОМЕР_1 про неможливість виконання робіт саме з підстав настання форс-мажорних обставин, просило продовжити строки виконання робіт, зупинити виконання договору або внести зміни до Календарного графіка, матеріали справи не містять.
Також відповідач не надав належних доказів того, що саме на об`єкті опорного пункту № 190 виконання будівельних робіт було повністю неможливим упродовж усього строку, передбаченого договором, а не лише ускладненим, переривчастим або таким, що потребувало іншої організації робіт.
Посилання ТОВ «Строй ЮА» на значну кількість і тривалість повітряних тривог у Дніпропетровській та Донецькій областях також не є достатнім для повного звільнення від відповідальності. Такі довідки підтверджують загальну безпекову ситуацію в регіоні, однак не доводять, що підрядник був позбавлений будь-якої можливості організувати виконання робіт у межах конкретного договору, вжити заходів для часткового виконання будівельних робіт, повідомити замовника про перешкоди або погодити зміну строків виконання.
Колегія суддів погоджується з доводами ТОВ «Строй ЮА» у тій частині, що підрядник як цивільне підприємство не міг і не повинен був ігнорувати реальну небезпеку для життя та здоров`я своїх працівників. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а тому виконання будівельних робіт не може здійснюватися способом, який створює невиправдану загрозу життю працівників.
Разом з тим наведена обставина не означає автоматичного звільнення підрядника від відповідальності за договором. Вона підлягає оцінці разом із тим, чи довів підрядник вжиття всіх залежних від нього заходів для належного виконання зобов`язання або для належного врегулювання перешкод у виконанні договору із замовником.
У цій справі ТОВ «Строй ЮА» належними доказами підтвердило виконання І етапу обумовлених договором робіт, однак не довело фактичного початку виконання будівельних робіт за ІІ етапом, часткового виконання будівельних робіт, своєчасного повідомлення замовника про неможливість їх виконання, а також наявності прямого причинного зв`язку між кожною з наведених безпекових обставин і повним невиконанням будівельних робіт за договором № 116/4Д.
Щодо посилання відповідача на несприятливі погодні умови, підтверджені листом Українського гідрометеорологічного центру від 09.07.2025, колегія суддів зазначає, що атмосферні опади та складні погодні умови можуть ускладнювати виконання будівельних робіт, однак самі по собі не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності.
Відповідач не довів, що погодні умови у період виконання договору мали надзвичайний і невідворотний характер саме для виконання робіт на спірному об`єкті, що вони унеможливили виконання будівництва упродовж усього погодженого строку, а також що підрядник своєчасно повідомляв замовника про такі обставини та вживав заходів для мінімізації їх впливу на виконання договору.
За таких обставин доводи про несприятливі погодні умови можуть бути враховані лише як один із факторів загального ускладнення виконання договору, але не як самостійна підстава для повного звільнення відповідача від відповідальності.
Колегія суддів також оцінює доводи ТОВ «Строй ЮА» про те, що між сторонами було укладено 53 аналогічні договори підряду, які, за твердженням відповідача, фактично стосувалися єдиного комплексу фортифікаційних споруд, а подання Військовою частиною НОМЕР_1 значної кількості позовів про стягнення неустойки свідчить про штучне дроблення робіт та надмірність відповідальності.
Наявність між сторонами значної кількості договорів підряду сама по собі не змінює змісту зобов`язань за договором № 116/4Д від 20.03.2025, який є окремим правочином із визначеним предметом, ціною, строками виконання робіт і відповідальністю за їх порушення.
Кожен із договорів, укладених між сторонами, породжує самостійні права та обов`язки, а тому підлягає виконанню відповідно до його умов. Факт укладення інших договорів не звільняє ТОВ «Строй ЮА» від обов`язку виконати будівельні роботи за спірним договором або довести наявність обставин, які виключають його відповідальність саме за цим договором.
Таким чином, доводи ТОВ «Строй ЮА» про форс-мажор, істотну зміну обставин, погіршення безпекової ситуації, повітряні тривоги, погодні умови та наявність значної кількості договорів не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків виконання робіт.
Разом з тим зазначені обставини підтверджують, що виконання договору відбувалося у складних умовах, пов`язаних із воєнним станом, оборонним характером робіт, реальною небезпекою для працівників, стислістю строків виконання, значним обсягом однотипних зобов`язань між сторонами та загальним ускладненням організації будівельного процесу.
Саме тому ці обставини підлягають врахуванню не як підстава для повної відмови у позові, а як істотні обставини для визначення справедливого, пропорційного та розумного розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з відповідача.
Як вже було встановлено апеляційним судом, позивачем на підставі п. 13.5 договору нараховано пеню за порушення строків завершення будівництва, а також штраф у розмірі 7% вартості робіт за прострочення понад тридцять календарних днів.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, колегія суддів встановила, що він здійснений з урахуванням умов договору, строків виконання робіт, визначених календарним графіком, та фактичного періоду прострочення.
Сам по собі розрахунок пені та штрафу відповідає умовам договору, є арифметично правильним та відповідає встановленим у справі обставинам щодо строків невиконання відповідачем зобов`язань.
Відповідачем належних та допустимих доказів, які б спростовували здійснений позивачем розрахунок або свідчили про його помилковість, до матеріалів справи не надано.
Відтак, доводи ТОВ “Строй ЮА” про відсутність будь-яких підстав для застосування до нього відповідальності також є необґрунтованими, оскільки факт порушення строків виконання будівельних робіт підтверджується матеріалами справи, а обставини, на які посилається відповідач, не доводять повної відсутності його вини у невиконанні договору.
За таких обставин спір у цій частині зводиться не до відсутності відповідальності відповідача як такої, а до визначення справедливого та співмірного розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з ТОВ “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 .
Вирішуючи питання про розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, зокрема неустойка, штраф, пеня, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому має бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, зменшення розміру неустойки є правом суду, яке реалізується з урахуванням конкретних обставин справи, балансу інтересів сторін, характеру порушення, причин його виникнення, ступеня виконання зобов`язання, поведінки сторін та наслідків порушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що неустойка не повинна набувати ознак каральної санкції, а має зберігати компенсаційний характер. Суд, вирішуючи питання про зменшення неустойки, має оцінити, чи є її розмір співмірним із наслідками порушення зобов`язання та чи не перетворюється вона на несправедливо непомірний тягар для боржника.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звернула увагу, що підстави для зменшення судом неустойки та розмір, до якого вона зменшується, мають індивідуальний характер у кожних конкретних правовідносинах. Розмір зменшення неустойки визначається судом у межах дискреційних повноважень з урахуванням установлених обставин справи та оцінки доводів і доказів сторін.
Аналогічний підхід викладений у постановах Верховного Суду, у яких зазначено, що при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій суд має оцінювати не лише формальний факт порушення зобов`язання, а й ступінь виконання зобов`язання, причини порушення, поведінку боржника, наслідки порушення для кредитора, співвідношення заявленої санкції із можливими збитками, а також необхідність дотримання балансу інтересів сторін.
Окремо колегія суддів враховує подане Товариством з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” клопотання про застосування судом дискреційних повноважень щодо зменшення розміру неустойки.
У зазначеному клопотанні відповідач повторно наголошує на тому, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій є неспівмірним із наслідками порушення, позивач не довів наявності реальних збитків у відповідному розмірі, а стягнення неустойки у значному розмірі, з огляду на сукупність аналогічних договорів між сторонами, може перетворити її з компенсаційного інструменту на каральний захід та створити для відповідача надмірний фінансовий тягар.
Також відповідач посилається на виконання ним частини зобов`язань, вчинення підготовчих дій, умови воєнного стану, безпекові ризики, повітряні тривоги, неналежне, на його думку, сприяння замовника, відсутність вини підрядника та просить у разі не звільнення його від відповідальності зменшити розмір пені та штрафу на 99%.
Наведені у клопотанні доводи за своїм змістом не змінюють предмета та меж апеляційного перегляду, оскільки стосуються тих самих обставин виконання договору, оцінки вини сторін, співмірності неустойки та застосування статті 233 Господарського кодексу України і частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, які вже були предметом доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА”.
Водночас зазначене клопотання підлягає врахуванню при визначенні справедливого розміру відповідальності. Колегія суддів погоджується з тим, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій у сукупності зі встановленими обставинами справи є надмірним та підлягає додатковому зменшенню. Разом з тим підстав для зменшення неустойки саме на 99% колегія суддів не вбачає, оскільки таке зменшення фактично наблизило б відповідальність відповідача до символічного рівня та не відповідало б характеру порушеного зобов`язання, оборонному значенню об`єкта будівництва і необхідності збереження реального превентивного та компенсаційного значення неустойки.
У цій справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення штрафних санкцій, однак, на переконання колегії суддів, визначений місцевим господарським судом розмір такого зменшення не повною мірою відповідає сукупності встановлених обставин справи.
Колегія суддів враховує, що відповідач не виконав будівельні роботи за ІІ етапом договору, а тому підстав для повного звільнення його від відповідальності немає.
Водночас не може бути залишено поза увагою те, що відповідач виконав І етап робіт, а саме розробив проектно-кошторисну документацію, яка була прийнята замовником. Також матеріали справи свідчать про вчинення відповідачем певних підготовчих дій, спрямованих на виконання договорів будівництва фортифікаційних споруд, зокрема щодо придбання матеріалів та конструкцій.
Колегія суддів також враховує надзвичайно стислі строки виконання договору. Договір було укладено 20.03.2025, проектно-кошторисну документацію передано та прийнято 09.04.2025, тоді як завершення всіх робіт за договором було визначено до 13.05.2025.
Така хронологія свідчить, що фактичний строк для організації і виконання будівельних робіт після завершення проектного етапу був об`єктивно обмеженим.
Крім того, виконання робіт мало здійснюватися в умовах воєнного стану, підвищених безпекових ризиків, повітряних тривог, ускладненої логістики, небезпеки для працівників та специфіки будівництва фортифікаційних споруд оборонного призначення. Ці обставини не звільняють відповідача від відповідальності, проте мають істотне значення для оцінки співмірності заявлених штрафних санкцій.
Колегія суддів бере до уваги і те, що позивач не надав доказів понесення реальних збитків у розмірі, співмірному із заявленими до стягнення штрафними санкціями. Водночас відсутність таких доказів не є підставою для відмови у стягненні неустойки, однак підлягає врахуванню при визначенні її розумного та справедливого розміру.
Також враховується, що між тими самими сторонами існує значна кількість аналогічних спорів, пов`язаних із договорами будівництва фортифікаційних споруд. За таких умов стягнення штрафних санкцій у повному або наближеному до повного розміру за кожним окремим договором може створити для відповідача надмірний фінансовий тягар, який не відповідатиме компенсаційній природі неустойки.
Разом з тим колегія суддів не погоджується з позицією відповідача про необхідність зменшення неустойки до мінімального символічного розміру або відмову в позові повністю. Порушення строків виконання договору підтверджено матеріалами справи, а об`єкт будівництва мав оборонне значення. Тому відповідальність відповідача має залишатися реальною та відчутною.
З урахуванням установлених обставин справи, характеру порушення, часткового виконання відповідачем зобов`язань, складності умов виконання договору, стислості погоджених сторонами строків, відсутності доказів збитків позивача у розмірі заявленої неустойки, а також необхідності збереження балансу інтересів сторін, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, розумним та пропорційним є зменшення штрафних санкцій на 90%, тобто стягнення з відповідача 10% від розміру належних до сплати штрафних санкцій.
При цьому таке зменшення не означає звільнення відповідача від відповідальності, оскільки з нього підлягають стягненню штрафні санкції у грошовому розмірі, який є наслідком установленого порушення договору. Водночас такий розмір не перетворює неустойку на каральну санкцію і не створює непропорційного фінансового тягаря для відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з ТОВ “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 .
Зменшення вказаної суми на 90% означає, що до стягнення підлягає 10% від зазначених сум, а саме: 19 152,75 грн пені за порушення строків завершення будівництва, 21 280,83 грн штрафу за порушення строків завершення будівництва.
Загальний розмір штрафних санкцій, який підлягає стягненню з ТОВ “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 , становить 40 433,58 грн.
Таким чином, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, оскільки доводи скаржника про необхідність стягнення штрафних санкцій у повному заявленому розмірі не враховують встановлених у справі обставин, які мають істотне значення для зменшення неустойки.
Апеляційна скарга ТОВ “Строй ЮА” підлягає частковому задоволенню, оскільки колегія суддів не погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для відповідальності та необхідність повної відмови в позові, однак вважає обґрунтованими доводи про необхідність додаткового зменшення розміру штрафних санкцій з урахуванням конкретних обставин справи.
Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 підлягає зміні в частині розміру пені, штрафу та судового збору, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” на користь Військової частини НОМЕР_1 .
Підсумовуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” строків виконання будівельних робіт за договором підряду № 116/4Д від 20.03.2025 та обґрунтовано виходив із наявності підстав для застосування до відповідача договірної відповідальності у вигляді пені та штрафу.
Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” про прострочення кредитора, неналежне сприяння замовника, непередання фронту робіт, неналежне погодження проектної документації, форс-мажорні обставини, погіршення безпекової ситуації, повітряні тривоги, несприятливі погодні умови та відсутність вини підрядника не спростовують самого факту порушення строків виконання робіт і не доводять наявності підстав для повного звільнення відповідача від відповідальності.
Водночас зазначені обставини у сукупності зі стислістю строків виконання договору, частковим виконанням відповідачем зобов`язань, специфікою будівництва фортифікаційних споруд в умовах воєнного стану, відсутністю доказів завдання позивачу збитків у розмірі заявленої неустойки та необхідністю дотримання балансу інтересів сторін є підставою для додаткового зменшення розміру штрафних санкцій.
Доводи Військової частини НОМЕР_1 про необхідність стягнення штрафних санкцій у повному заявленому розмірі колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи не враховують компенсаційної природи неустойки, дискреційних повноважень суду щодо її зменшення та конкретних обставин виконання спірного договору.
При цьому колегія суддів враховує оборонне значення спірних робіт та суспільну важливість належного виконання договорів на будівництво фортифікаційних споруд, однак зазначені обставини не виключають застосування статті 233 Господарського кодексу України та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, якщо заявлений розмір штрафних санкцій є неспівмірним із сукупністю встановлених обставин справи.
Таким чином, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 підлягає зміні в частині розміру штрафних санкцій, а саме шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 19 152,75 грн пені за порушення строків завершення будівництва, 21 280,83 грн штрафу за порушення строків завершення будівництва.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006" Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Надавши оцінку доводам апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції правильно встановив факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» строків виконання будівельних робіт за договором підряду та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді пені та штрафу.
Разом з тим рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині визначеного до стягнення розміру штрафних санкцій, оскільки встановлені у справі обставини свідчать про необхідність додаткового зменшення їх розміру до 10% від суми належних до сплати санкцій.
З урахуванням наведеного з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 підлягає стягненню 19 152,75 грн пені за порушення строків завершення будівництва, 21 280,83 грн штрафу за порушення строків завершення будівництва.
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати

Щодо судових витрат, оскільки зменшення штрафних санкцій є правом суду, витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову покладаються на відповідача в повному обсязі (від суми обґрунтованих вимог до їх зменшення). 
Судовий збір за подання апеляційних скарг, згідно ст. 129 ГПК України покладається на кожну зі сторін у розмірі сплачених ними сум, оскільки зміна рішення не пов`язана з неправомірністю дій позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 відмовити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Строй ЮА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 задовольнити частково. 

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі № 904/403/26 змінити, виклавши пункти 2 та 3 його резолютивної частини в наступній редакції:
« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» (50026, м. Кривий Ріг, вул. Ангарська, буд.3а; код ЄДРПОУ 38888898) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) 19 152,75 грн пені за порушення строків завершення будівництва, 21 280,83 грн штрафу за порушення строків завершення будівництва та 4 852,03 грн судового збору. 
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити».
В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2026 у справі №904/403/26 залишити без змін.

Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 17.08.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя А.М. Висоцький