ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року 
м.Черкаси 

Справа № 711/720/26 |
Провадження № 22-ц/821/1391/26 |
Категорія: 312000000 |

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.
суддів: Василенко Л.І., Сіренка Ю.В.
за участю секретаря: Дмитренко В.В. 

учасники справи:
позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,
представник ТОВ «Коллект Центр» - Ткаченко Марія Миколаївна,
відповідач- ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Заруба Світлана Олександрівна,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруби Світлани Олександрівни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року (ухваленого під головуванням судді Позарецької С.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст судового рішення складено 24 квітня 2026 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2026 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 02.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3636493 у електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця.
Згідно п. 1.1. Договору, Кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2., 1.5.2., 1.6. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 11000 грн. 00 коп.; проценти за користування кредитом 4125 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умовами кредитного договору передбачена видача кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на картковий рахунок. Відповідно до розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо.
Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.
Сторонами кредитного договору узгоджено, що позичальник відповідає перед кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості, кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.
Усі платежі за Договором повинні здійснюватися позичальником шляхом переказу коштів Товариству у валюті кредиту в строки та на умовах, встановлених цим Договором.
15.12.2021 укладено Договір № 15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 3636493.
Крім того, 10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 3636493.
Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за Договором № 3636493.
Вказує, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3636493 від 02.08.2021, станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58 049,35 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9 900,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 47 049,35 грн, заборгованість за комісіями - 1 100,00 грн. 
На підставі наведеного, товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором № 3636493 від 02.08.2021 у розмірі 58 049,35 грн, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 662, 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором №3636493 від 02.08.2021: заборгованість за тілом кредиту - 9 900 грн 00 коп, заборгованість за процентами - 11 904 грн 35 коп, заборгованість за комісією - 1 100 грн 00 коп, а також судовий збір - 1 050 грн 58 коп, витрати на правничу допомогу - 6 313 грн 60 коп, а всього - 30 268 грн 53 коп.
В іншій частині відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що надані суду докази в повній мірі підтверджують укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору, на виконання якого товариство перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти у сумі 11 000 грн, однак свої зобов`язання щодо їх повернення, сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів, визначених умовами договору, останній не виконав у повному обсязі, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, станом на 15.11.2021 в загальному розмірі - 22 904 грн 35 коп, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9 900 грн 00 коп, заборгованість за сумою відсотків - 11 904 грн 35 коп, заборгованість по комісії - 1 100 грн 00 коп, що підтверджується відповідним розрахунком ТОВ «МІЛОАН».
Позивач набув права вимоги за договором про споживчий кредит №3636493 від 02.08.2021 на підставі договорів факторингу № 15-12/2021-22 від 15.12.2021 та відступлення права вимоги № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023.
Встановивши, що сума основного грошового зобов`язання (тіла кредиту) ОСОБА_1 в повній мірі не спростована, не повернута ані первісному кредитору, ані наступним кредиторам, суд вважав, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) в розмірі - 9 900 грн 00 коп, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Задовольняючи частково вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитним коштами, суд першої інстанції виходив із умов договору, строку кредитування та умов пролонгації, та дійшов висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по відсоткам за Кредитним договором №3636493 від 02.08.2021 у розмірі 11 904 грн 35 коп. 
Відмовляючи в задоволенні заборгованості за відсотками у розмірі 35 145,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, є необгрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017, та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважається продовженим на підставі пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 30.06.2023.
Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи. Крім того, суд враховує той факт, що розмір витрат є справедливим, не завищеним і співмірним з тим обсягом наданих послуг (виконаних робіт), що дає підстави для задоволення вимог про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги. Підстав для зменшення розміру таких витрат суд не вбачає і про зазначене відповідачем заявлено не було.
Водночас, врахувавши, що вимоги позивача задоволено частково,то пропорційний розмір витрат на правничу допомогу адвоката становить 6 313 грн 60 коп (39,46 % від 16 000 грн 00 коп), який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

11 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Заруба С.О. подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення незаконним, необ`єктивним, постановленим при неповному дослідженні обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просила скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що стягнення з відповідача заборгованості є безпідставним і необгрунтованим, відповідач не визнає заявлених позивачем позовних вимог.
Вказує, що із позовної заяви вбачається, що 02.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 11 000,00 грн.
Водночас, долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом наявності заборгованості.
Окремо звертає увагу на строк позовної давності.
Акцентує увагу суду на те, що відповідач по справі є військовослужбовцем.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Черкаського апеляційного суду 16 червня 2026 року, ТОВ «Коллект Центр», вважаючи апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду законним та обґрунтованим, просило рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Фактичні обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 02.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 3636493, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 6.1 Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема, через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Так, ТОВ «Мілоан» має у мережі Інтернет сторінку www.miloan.ua з розміщеними «Правилами надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 13.07.2021)».
Пунктами 6.3-6.5 Договору визначено, що приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору, Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; він не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в момент укладення цього Договору. Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.
Судом встановлено, що кредитний договір від 02.08.2021 складається із договору про споживчий кредит № 3636493 (індивідуальна частина), Графіку платежів за договором, як додаток № 1 до договору №3636493 від 02.08.2021, Паспорту споживчого кредиту, як додаток № 2 до договору №3636493 від 02.08.2021, анкети-заяви на кредит, яка створена 02.08.2021. 
Умовами договору також визначено:
1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 11 000,00 грн у валюті: Українська гривня.
1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 02.08.2021 (строк кредитування).
1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 01.09.2021.
1.5. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5 225,00 грн. в грошовому виразі та 11,215.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 16 225,00 гривень.
1.5.1. Комісія за надання кредиту: 1 100,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово.
1.5.2. Проценти за користування кредитом: 4 125,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
1.6. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
1.7. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2,.2.3 цього Договору.
2.1. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок.
2.2.1. Позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату), вказаний в п.1.4. У випадку, якщо Позичальник продовжує строк кредитування, вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою, визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах, визначених п.2.3 Договору.
2.2.2. Нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 Договору.
2.3.1. Продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах, наступним чином:
2.3.1.1. Пролонгація на пільгових умовах: Позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі - Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua (далі Сайт Товариства) за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом, Позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
2.3.1.2. Пролонгація на стандартних (базових) умовах: Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 Договору.
2.4.1. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.
Позичальник зобов`язаний:
3.3.2. Повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п. 1.1.-1.6. та п. 2.4. цього Договору.
3.3.3. У разі порушення строків повернення кредиту на вимогу Товариства, сплатити пеню та/або проценти, передбачені розділом 4 цього договору.
Встановлено, що ТОВ «Мілоан» видав відповідачу кредитні кошти в розмірі 11 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , чим виконав свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит №3636493 від 02.08.2021 своєчасно та в повному обсязі, що підтверджується квитанцією від 02.08.2021 (ID платежу: 1723768260, Order ID: d7d94811-9058-4362-9fd4-6bbe66b234fd_63763577 1248311420).
Судом також встановлено, що 15.12.2021 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали Договір факторингу № 15-12/2021-22, згідно з яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан».
На виконання умов Договору факторингу № 15-12/2021-22 від 15.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» сплатив ТОВ «Мілоан» кошти в розмірі 4 014 759 грн 20 коп, що підтверджується платіжним документом № 313550011 від 20.12.2021.
Як вбачається із Реєстру боржників від 15.12.2021 до Договору факторингу №15/12-2021-22 від 15.12.202, відбулося відступлення ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за Договором про споживчий кредит №3636493 від 02.08.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , на загальну суму 22 904 грн 35 коп, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9 900 грн 00 коп, заборгованість за сумою відсотків - 11 904 грн 35 коп, заборгованість по комісії - 1 100 грн 00 коп. (порядковий номер у реєстрі боржників - 440).
Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу № 15-12/2021-22 від 15.12.2021, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги до відповідача, що і відображено в розрахунку заборгованості за Договором.
До того ж, із розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №3636493 від 02.08.2021 вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал» нараховані відсотки за користування кредитом, за період з 15.12.2021 по 23.02.2022, за ставкою - 5,0% денних, у розмірі 35 145 грн 00 коп.
Крім того, 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким та відповідно до ст.ст. 512-519 ЦК України, ТОВ «Коллект Центр» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Вердикт Капітал».
Як вбачається із Реєстру боржників від 10.01.2023 до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, відбулося відступлення ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за Договором про споживчий кредит №3636493 від 02.08.2021, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , на загальну суму 58 049 грн 35 коп, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 9 900 грн 00 коп, заборгованість за сумою відсотків - 47 049 грн 35 коп, заборгованість по комісії - 1 100 грн 00 коп (порядковий номер у реєстрі боржників - 17111).

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Відповідно до ст. ст. 509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст. ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Як вбачається із копії кредитного договору та анкети-заяви на кредит № 3636493 від 02.08.2021, відповідач в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» ідентифікував себе і надавши ТОВ «Мілоан» свої персональні дані, подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту.
Разом з договором про споживчий кредит № 3636493 від 02.08.2021 відповідачем було підписано шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором паспорт споживчого кредиту.
Також на підтвердження укладення між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору №3636493 від 02.08.2021, позивачем надано довідку про ідентифікацію, із якої вбачається, що на номер телефону НОМЕР_2 , 02.08.2021 надіслано одноразовий ідентифікатор J29396. 
Отже, із наведеного слідує, що відповідачем укладено із ТОВ «Мілоан» електронний договір, який він підписав у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі.
Висновки суду першої інстанції, що скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки, є обгрунтованими і ґрунтуються на загальних засадах цивільного законодавства. Це підтверджується нормами Цивільного кодексу України (ст. 626, ст. 628, ст. 629 та ст. 638 ) та усталеною практикою Верховного Суду ( постанова від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину, всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
Колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.
Встановивши, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 11 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , чим виконав свої зобов`язання своєчасно і в повному обсязі, однак відповідач свої зобов`язання щодо їх повернення, сплати процентів за користування кредитним коштами та інших платежів, визначених умовами договору, не виконав у повному обсязі, суд дійшов обгрунтованого висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за основним зобов`язанням ( за тілом кредиту) в розмірі 9 900,00 грн є обгрунтованою та підлягає до задоволення.
Задовольняючи частково вимоги про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках в сумі 11 904,3 5грн , суд першої інстанції виходив з того, щоіз умов договору, строку кредитування та умов пролонгації, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по відсоткам за Кредитним договором №3636493 від 02.08.2021 у розмірі 11 904 грн 35 коп. 
Відмовляючи в задоволенні заборгованості за відсотками у розмірі 35 145,00 грн, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування відсотків після закінчення строку кредитування, є необгрунтованим.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.
Крім того, сторона відповідача не оспорює визначений судом розмір заборгованості за відсотками, не наводить аргументів незаконності нарахування розміру відсотків, проте посилається в апеляційній скарзі на те, що долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом наявності заборгованості.
Колегія суддів відхиляє вказані посилання як безпідставні, оскільки належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підтвердження виконання обов`язку первісного кредитора щодо надання відповідачу кредитних коштів, позивачем було надано квитанцію LIQPAY, з якої вбачається, що 03.08.2021 ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів у розмірі 11 000,00 грн на картковий рахунок НОМЕР_1 , згідно договору 3636493 (а.с.47).
Відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», документи платіжних систем містять повну інформацію про платіжну операцію та є належними доказами її виконання. 
Оскільки сам відповідач, не заперечуючи як факту отримання грошових коштів так і належності банківського рахунку, не спростував факту отримання вказаної суми та не надав власної банківської виписки про рух коштів, яка б свідчила про незарахування грошей, колегія суддів за стандартом більшої переконливості визнає факт надання кредиту доведеним (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).
Крім того, колегія суддів зауважує, що товариство не є банківською установою, не відкриває рахунки та не здійснює банківську діяльність, натомість є ліцензованим товариством з надання фінансових кредитів.
Водночас, сторона відповідача не надана доказів на спростування належності карткового рахунку НОМЕР_1 , отримання кредитних коштів та не заявляла клопотання про витребування доказів, зокрема виписки по рахунку ОСОБА_1 .
Визначаючи розмір заборгованості за Кредитним договором №3636493 від 02.08.2021, суд першої інстанції правомірно врахував умови договору, зокрема, суму кредиту (тіло), строк кредитування та дійшов обгрунтованого висновку, що за період з 04.08.2021 по 15.11.2021, розмір заборгованості становить 11904 грн. 35 коп.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач є військовослужбовцем, відхиляються колегією суддів, оскільки дане посилання було предметом розгляду в суді першої інстанції і суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на відповідача не поширюється пільга, передбаченачастиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в частині стягнення заборгованості по відсоткам за Кредитним договором №3636493 від 02.08.2021 у розмірі 11 904 грн 35 коп, яка нарахована первісним кредитором за період з 04.08.2021 по 15.11.2021.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами, що відповідно до довідки № 08/5025 від 17.10.2024, виданої начальником відділу кадрів військової частини НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_2 , - сержант ОСОБА_1 з 28.05.2023 дотепер проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та з 06.01.2024 по 22.09.2024; з 05.10.2024 дотепер безпосередньо бере участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування військової агресії Російської Федерації проти України в Донецькій та Луганській областях.
Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Встановивши, що заборгованість по відсоткам за Кредитним договором №3636493 від 02.08.2021 у розмірі 11 904 грн 35 коп, нарахована первісним кредитором за період з 04.08.2021 по 15.11.2021, тобто до введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) та його призову на військову службу під час мобілізації (28.05.2023), суд правильно констатував, що на відповідача не поширюється пільга, передбачена частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Щодо застосування позовної даності.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).
За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин.
У зв`язку із цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан неодноразово було продовжено і цей стан є діючим, станом на день розгляду судом цієї справи.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".
Отже, з 12.03.2020 на всій території України запроваджений загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 16.12.2025 (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, тому позивач звернувся з позовними вимогами до суду в межах позовної давності.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що строк позовної давності не пропущений, а відтак, не може бути застосований при розгляді даної справи, тому доводи сторони відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності є безпідставними.
Інші доводи, наведені представником ОСОБА_1 - адвокатом Зарубою С.О. в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, проте суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Заруби С.О. на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Заруби Світлани Олександрівни - залишити без задоволення. 
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча        О.В. Карпенко

Судді         Л.І. Василенко

Ю.В. Сіренко