ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

15 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/443/26
Головуючий у першій інстанції – Кутовий Ю. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1643/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Луговця О.А. (головуючий), Мамонової О.Є., Разгуляєвої О.В.,

секретар судового засідання Герасименко Ю.О.

учасники справи:

заявник  ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 

заінтересовані особи: Військова частина НОМЕР_1 , Корюківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Міністерство оборони України

особа, яка подала апеляційну скаргу, Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року (суддя – Кутовий Ю.С., місце ухвалення – м. Корюківка, дата складання повного рішення – 18.05.2026) у справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , про оголошення фізичної особи померлою,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, в якій просить оголосити померлим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації в районі ведення бойових дій, днем його смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , а місцем смерті вважати населений пункт Торецьк Бахмутського району Донецької області.
Заява обгрунтована тим, що  ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником сина ОСОБА_2 , а  ОСОБА_3 – його батьком. Будучи призваним за мобілізацією та перебуваючи на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 ,  ОСОБА_3  22.07.2024 зник безвісти під час вогневого впливу противника із застосуванням ствольної артилерії і стрілецького озброєння на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області і є підстави вважати, що в цей день він і загинув. Однак його тіло не вдалося евакуювати з поля бою. Зазначає, що ймовірність перебування ОСОБА_3 у полоні держави-агресора, виключена. Вказані обставини стали причиною звернення ОСОБА_1 до суду, оскільки єдиним спадкоємцем  ОСОБА_3 є його син  ОСОБА_2 , а оголошення померлим  ОСОБА_3 надасть заявнику право на отримання свідоцтва про смерть, оформлення сином спадщини та отримання грошової допомоги після загибелі батька.
Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року заяву  ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою задоволено.
Оголошено померлим ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Корюківка Чернігівської області та загинув під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації в районі ведення бойових дій.
Днем смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Корюківка Чернігівської області, – вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Місцем смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Корюківка Чернігівської області, – вважати населений пункт Торецьк Бахмутського району Донецької області.
В апеляційній скарзі Міністерство оборони України просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, котрим відмовити у задоволенні заяви про оголошення фізичної особи померлою.
Доводи апеляційної скарги узагальнено зводяться до того, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Апелянт вказує, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що датою припинення активних бойових дій в Торецькій міській територіальній громаді за винятком с-ща Озарянівка, с-ща Курдюмівка, с-ща Шуми слід вважати 06.08.2024, не дослідивши належним чином положення наказу Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 №376, яким затверджено перелік територій, на який ведуться (велися) активні бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (Порядок), та не врахувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11.12.2024 у справі № 755/11021/22.
Скаржник зазначає, що територія на околиці населеного пункту Торецьк, де зник безвісти ОСОБА_3 , згідно п. 2.2 Переліку з 24.02.2022 по 06.08.2024 входила до території активних бойових дій, а відповідно до п. 3.2 Переліку – з 07.08.2024 є територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси. 
За доводами апелянта, та обставина, що на указаній території функціонують державні електронні інформаційні ресурси, не нівелює її статус території активних бойових дій. Фактично з 24 лютого 2022 року по теперішній час територія населеного пункту Торецьк є територією активних бойових дій. У зв`язку з цим, відлік шестимісячного строку для оголошення фізичної особи померлою не розпочався.
Звертає увагу на постанови Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2026 у справі № 211/8822/25, Одеського апеляційного суду від 10.02.2026 у справі №523/15869/25, Вінницького апеляційного суду від 04.02.2026 у справі №153/1156/25, Кропивницького апеляційного суду від 04.02.2026 у справі №395/1726/25, якими відмовлено у задоволенні заяв про оголошення фізичних осіб померлими за подібних правовідносин.
Представник  ОСОБА_1 - адвокат Йовдій Д.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представник заявника зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, обгрунтованим та таким що відповідає нормам чинного законодавства.
Вказує, що доводи скаржника про необґрунтованість судового рішення з посиланням на п. 3.2 Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28.02.2025 №376, за яким на території Торецької територіальної громади ведуться бойові дії, є хибними.
Зазначає, що згідно п. 2.2 розділу 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, станом на час розгляду справи на території Торецької міської територіальної громади бойові дії припинились 06 серпня 2024 року, а тому до даних правовідносин підлягає застосуванню саме розділ 2 Переліку, яким ним не встановлюються будь-які додаткові умови до статусу цієї території. Більше того, навіть відповідно до п. 3.2 Переліку частина населених пунктів Торецької міської ОТГ є окупованими.
Зауважує, що відповідно до інформації сайту https://deepstatemap.live/#11/48.4025398/37.9763031, яка є загальнодоступною та відображає в реальному часі території тимчасово окуповані Російською Федерацією, станом на дату розгляду справи населений пункт Торецьк Бахмутського району Донецької області повністю окупований.
Акцентує увагу, що Міністерство оборони України в апеляційній скарзі не наводить заперечень про відсутність достатніх істотних підстав вважати, що на основі доказів у цій справі рядовий ОСОБА_3 із великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим). Також скаржник не наводить доводів, які б вказували, що від дати присвоєння ОСОБА_3 статусу зниклого безвісти, з`явилися додаткові відомості про нього як про живого (зокрема такого, який перебуває в полоні).
Посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.05.2024 у справі №127/28463/23, за яким передбачений ч. 2 статті 46 ЦК України шестимісячний строк повинен рахуватись не з моменту закінчення воєнних дій, а з дня настання відповідної події (загибелі у бою).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1). Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеномуцим Кодексом (ч. 3). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч. 5).
Судом у справі встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його матір`ю є ОСОБА_1 (заявник), а батьком – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.09.2010, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Корюківського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с. 24).
Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади від 05.03.2025 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23, 25).
ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022 року був призваний на військову службу. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №134-РС з 08.07.2024 ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 34).
Згідно сповіщення сім`ї №39 від 23.07.2024, виданого начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 , рядовий ОСОБА_3 22.07.2024 року зник безвісти під час вогневого впливу противника із застосуванням ствольної артилерії і стрілецького озброєння на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області. Після проведення пошукових заходів рядового ОСОБА_3 виявлено не було, зусилля на відновлення зв`язку не дали результатів (а.с. 29).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) №563 від 23.07.2024 було призначено службове розслідування по факту зникнення безвісти 22.07.2024 рядового ОСОБА_3 , стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 35).
В акті службового розслідування військової частини НОМЕР_1 за фактом зникнення безвісти рядового ОСОБА_3 , стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , зазначено наступне: з пояснень командира 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта ОСОБА_4 стало відомо, що 22.07.2024 в період часу з 15:10 по 15:25 години по СП «П77» був нанесений масований артилерійський обстріл із застосуванням ствольної артилерії та стрілкового озброєння позицій на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області з напрямку м. Горлівка, і під час перевірки особового складу було виявлено відсутність деяких військовослужбовців, а саме стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_3 . Після проведення пошукових заходів виявлено останнього не було, зусилля на відновлення зв ’язку результатів не дали. Відповідно до пояснень бойового медика взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , молодшого сержанта ОСОБА_5 стало відомо, що 22.07.2024 в період часу з 15:10 по 15:25 години по СП «П77» був нанесений масований артилерійський обстріл із застосуванням ствольної артилерії та стрілкового озброєння позицій на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області з напрямку м. Горлівка, і під час перевірки особового складу було виявлено відсутність деяких військовослужбовців, а саме стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_3 . Після проведення пошукових заходів виявлено останнього не було, зусилля на відновлення зв`язку результатів не дали (а.с. 30-32).
У витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_6 з 15:10 по 15:25 по СП «П77» був здійснений обстріл з артилерії з напрямку м. Горлівка. Безвісти зник рядовий ОСОБА_3 , 2 дшр (а.с. 38).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №523 від 01.08.2024 «Про результати службового розслідування по факту зникнення безвісти рядового ОСОБА_3 », службовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2024 у період часу з 15:10 по 15:50 години на СП «П77» відбувся обстріл з артилерії з напрямку м. Горлівка. Група закріплення військової частини НОМЕР_1 вступила у вогневий контакт на АДРЕСА_2 , виник інтенсивний стрілецький бій на коротких дистанціях, атаку вдалось відбити, але в подальшому було виявлено відсутність деяких військовослужбовців, а саме стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 рядового ОСОБА_3 . Ураховуючи результати службового розслідування, рядового ОСОБА_3 , стрільця-помічника гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роби військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що ІНФОРМАЦІЯ_6 під час виконання обов`язків військової служби, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації проти України, за обставин, що загрожували смертю, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації в районі ведення бойових дій зник безвісти» (а.с. 37).
За довідкою військової частини НОМЕР_1 №214 від 31.01.2025, рядовий ОСОБА_3 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах і в період здійснення зазначених заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України: у період із 08.07.2024 по 22.07.2024 (а.с. 42).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024270290000171 від 23.07.2024, за заявою ОСОБА_6 з приводу зникнення безвісти рядового ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Корюківським РВП ГУНП в Чернігівській області відкрито кримінальне провадження №12024270290000171 від 23.07.2024 року за ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 39).
За інформацією Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі Безпеки України від 19.02.2026 №34.7-зв-1905, центром не отримувались відомості про місцезнаходження ОСОБА_3 чи про перебування його у полоні держави-агресора (а.с. 13).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20260218-2208 від 18.02.2026, відомості щодо ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м. Корюківка, Корюківський район Чернігівської області) внесені до Реєстру з присвоєнням ОСОБА_3 статусу особи, яка зникла безвісти за особливих обставин, на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с. 45).
Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 ; ОСОБА_3 із 17.04.2007 перебував у зареєстрованому шюбі з ОСОБА_1 , який розірвано рішенням суду від 09.08.2012, справа №2510/1271/2012; повторних шлюбів не укладали; окрім сина ОСОБА_2 інших дітей у ОСОБА_3 немає (а.с. 162 зворот - 171).
За інформацією УДМС України в Чернігівській області від 17.08.2026 та Корюківської міської ради від 01.09.2026 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 196).
Згідно відомостей Чернігівського обласного центру зайнятості та ГУ ПФУ в Чернігівській області, ОСОБА_3 на обліку в них не перебуває (а.с. 200, 203).
За даними Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України актовий запис про смерть ОСОБА_3 відсутній (а.с. 204).
Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.09.2026, відомості про перетин ОСОБА_9 державного кордону України в період з 01.01.2022 по 04.09.2026 у базі даних відсутні.
Згідно довідки ГУНП в Чернігівській області про результати перевірки за відомостями інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» від 03.09.2026 ОСОБА_3 оголошений в розшук, орган: Корюківський РВП ГУНП в Чернігівській області, дата зникнення: 22.07.2024 на території Україна, Донецька область, Бахмутський район, м. Торецьк, вид розшуку: державний, категорія: безвісті зниклий, КП 12024270290000171 від 23.07.2024, стаття 115 ч. 1 КК України.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
За змістом положень ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1). Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (ч. 2). Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. 3). Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 4).
Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч. 1 ст. 47 ЦК України).
Уст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
За змістом ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у п. 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у п.п. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, належать, у тому числі, діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли).
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не можеґрунтуватися на припущеннях; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (засада змагальності цивільного судочинства).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щоґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно наданих доказів, а також з огляду на відсутність будь-яких інших відомостей про військовослужбовця ОСОБА_3 від дати його зникнення безвісти, є підстави вважати, що він загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації. Суд, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.12.2024, зазначив, що відлік передбаченого ч. 2 ст. 46 ЦК України шестимісячного строку для оголошення померлим ОСОБА_3 слід починати з 06.08.2024 – дати припинення активних бойових дій на території Торецької міської територіальної громади за винятком с-ще Озарянівка, с-ще Курдюмівка, с-ще Шуми згідно підпункту 2.2. пункту 2 розділу І наказу Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025, який є офіційним джерелом інформації.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. 
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями. 
Тому суд, зважаючи на конкретні обставини справи, повинен застосовувати норми права, які сприяють досягненню справедливого та передбачуваного результату. Правило про мінімальний шестимісячний строк дозволяє використовувати правові приписи до специфічних умов з огляду на активні бойові дії, соціальний контекст і правову невизначеність, яка виникає внаслідок збройної агресії РФ.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) виснувала, що законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну. 
У ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» – та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, – протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру – протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч. 2 ст. 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії РФ проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість. 
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 (далі - Наказ №309). У цьому Наказі №309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. 
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з Наказу №309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. 
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. 
Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди. Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України. 
У частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України. Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою. Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом. 
З урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності. 
З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Наказу №309, який був чинним на час ймовірної смерті ОСОБА_3 , м. Торецьк ( НОМЕР_3 ), яке входить до Торецької міської територіальної громаду за винятком с-ше Озарянівка, с-ше Курдюмівка, с-ще Шуми Бахмутського району Донецької області ( НОМЕР_4 ) віднесено до території активних бойових дій (з 24.02.2022 року (дата виникнення бойових дій) по 06.08.2024 року (дата припинення бойових дій).
У п. 3.2 розділу 2 Наказу №309 Торецька міська територіальна громада за винятком с-ше Дружба, м Залізне, с-ше Курдюмівка, с-ще Леонідівка, с-ще Неліпівка, с-ще Нью-Йорк, с-ще Озарянівка, с-ще Південне, с-ще Північне, с-ще Шуми, с-ще Юріївка Бахмутського району Донецької області (UA14020110000075529) із 07.08.2024 входить до території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні ресурси.
На зміну Наказу №309 Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України прийнято Наказ №376 від 28.02.2025 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», у якому містяться такі відомості щодо м. Торецьк Торецької міської територіальної громади (UA14020110010025394): 24.02.2022 - 06.08.2024 – територія активних бойових дій, 07.08.2024 - 07.03.2026 – територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні ресурси; з 08.03.2026 – тимчасово окупована Російською Федерацією територія України. Інші населенні пункти Торецької міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області також входять до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України.
Апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, який виснував, що сукупність наданих заявником доказів дає достатні підстави вважати, що стрілець-помічник гранатометника десантно-штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 на околиці м. Торецьк Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійсненні відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації проти України, внаслідок дій з боку збройних сил Російської Федерації.
Такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, а саме: витягом із журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 , актом службового розслідування, сповіщенням сім`ї №39 щодо зникнення безвісті ОСОБА_3 . 
При цьому, апеляційний суд констатує, що акт службового розслідування грунтується на змістовних поясненнях колег-військовослужбовців ОСОБА_3 – командира 2 десантно-штурмової роти ОСОБА_4 та бойового медика ОСОБА_5 , а викладені в акті обставини, за яких ОСОБА_3 зник безвісти (нанесення по позиціях масованого артилерійського обстрілу із застосуванням ствольної артилерії та стрілецького озброєння) дозволяють із високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель ОСОБА_3 .
Крім того, у витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_3 значиться як зниклий безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій), а за інформацією Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі Безпеки України відомості про місцезнаходження ОСОБА_3 чи про перебування його у полоні держави-агресора відсутні. 
Тому, зволікання у визнанні ОСОБА_3 померлим буде невиправданим і не відповідатиме принципам правової визначеності, гуманізму, розумності та добросовісності. Зважаючи на те, що місце ймовірної загибелі ОСОБА_3 відносилося до територій активних бойових дій, а подія, за якої безвісно зник ОСОБА_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто станом на час ухвалення рішення минуло більше шести місяців (близько двох років), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість визнання ОСОБА_3 померлим.
Заслуговує на увагу й те, що за доводами апеляційної скарги, Міністерство оборони України не стверджує, що ОСОБА_3 може бути живим, перебувати у полоні або на тимчасово окупованих територіях, а його загибель є неочевидною тощо.
Отже, по суті вирішеної заяви Міністерство оборони України не довело, що у суду першої інстанції були відсутні достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у цій справі ОСОБА_3 із надзвичайно великою вірогідністю є дійсно померлим (загиблим), і що впродовж двох років, зазначених у ч. 1 ст. 46 ЦК України, про нього з`являться додаткові відомості як про живого.
Крім того, за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця і наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у визнанні такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності.
Твердження ж апелянта про те, що згідно п. 3.2 Переліку Торецька міська територіальна громада починаючи з 07 серпня 2024 року входила до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні ресурси, у зв`язку з чим відлік шестимісячного строку для оголошення фізичної особи померлою не розпочався, не є слушними, оскільки на час ухвалення оскаржуваного судового рішення це вже була тимчасово окупована Російською Федерацією територія України, а обставини справи дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель ОСОБА_3 .
Не є прийнятними й посилання скаржника на ряд постанов апеляційний судів, оскільки вони у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах.
Натомість колегія суддів вважає за необхідне послуговуватися правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.08.2026 у справі №686/27873/25 (щодо зниклого безвісти військовослужбовця у м. Торецьк Донецької області), яка є найбільш наближеною до обставин справи, яка переглядається.
Отже, надавши оцінку вищенаведеним обставинам у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для задоволення вимог заяви ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів висновлює, що апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року – без змін.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати у даній справі окремого провадження не розподіляються і не відшкодовуються, що узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22).
Водночас за подачу апеляційної скарги в електронній формі Міністерство оборони України за платіжною інструкцією №220/13/512 від 29.05.2026 сплатило судовий збір у сумі 726,72 грн (а.с. 107 зворот).
Натомість у відповідності до приписів ч. 1, пп. 4, 6 п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з огляду на категорію справи окремого провадження, розмір прожиткового мінімуму, застосування понижуючого коефіцієнта Міністерство оборони України за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції повинно було сплатити 798,72 грн (3328 х 0,2 х 1,5 х 0,8) судового збору
Відтак, із Міністерства оборони України на користь держави підлягає стягненню 72,00 грн (798,72 – 726,72) недоплаченого судового збору.
Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 18 травня 2026 року – залишити без змін. 
Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави 72,00 грн судового збору, недоплаченого при подачі апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. 
Повне судове рішення складено 16 вересня 2026 року

Головуючий О.А. Луговець

Судді О.Є. Мамонова

О.В. Разгуляєва