УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №273/132/25 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С. 
Категорія 60 Доповідач Галацевич О. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді  Галацевич О.М. 
суддів:      Григорусь Н.Й., Миколайчука П.В.,
з участю секретаря судового засідання Добровольської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі цивільну справу №273/132/25 за позовом ОСОБА_1 до Дубрівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мукомел Людмили Андріївни
на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Бєлкіної Д.С. у місті Баранівка, 
в с т а н о в и в :
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дубрівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дід ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок та земельна частка (пай).
У жовтні 2024 року, з метою оформити спадкові права, вона звернулася до приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Присяжнюк В.О., однак їй було повідомлено про неможливість оформлення спадщини у зв`язку з пропуском установленого законом шестимісячного строку для її прийняття.
Позивачка посилалася на те, що встановлений законом строк пропустила з поважної причини, оскільки не знала про існування складеного ОСОБА_4 на її користь заповіту від 07 грудня 1998 року, посвідченого секретарем Мокренської сільської ради Баранівського району Житомирської області та зареєстрованого в реєстрі за №26. Після смерті діда спадкова справа не заводилася, інші спадкоємці спадкові права на належне йому майно не оформляли.
Просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Мукомел Л.А. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Посилається на те, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 є її необізнаність про наявність заповіту, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23. Зазначає, що при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини слід враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Вказує, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем першої черги за законом, проживала окремо від спадкодавця - свого діда - в іншій області, а тому за відсутності відомостей про існування заповіту не мала підстав для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також вказує, що Дубрівська сільська рада подала заяву про визнання позову, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактичних обставин, викладених у позовній заяві, не заперечували. Посилаючись на положення частини першої статті 82 ЦПК України, вважає, що такі обставини не підлягали доказуванню за відсутності обґрунтованих сумнівів щодо їх достовірності або добровільності їх визнання. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.
Відзиви на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній доводів.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи за їх відсутності, до апеляційного суду не надходило.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин колегія суддів розглядає справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які перешкоджали їй у встановлений законом шестимісячний строк подати заяву про прийняття спадщини. Суд зазначив, що позивачка не вказала, коли саме дізналася про існування заповіту, не надала доказів на підтвердження цієї обставини, при цьому протягом майже тривалого часу не вчиняла дій щодо прийняття спадщини.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Забара Баранівського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджуються копіями свідоцтва про народження ОСОБА_6 , витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, свідоцтвами про народження та шлюб. Після реєстрації шлюбу 21 липня 2007 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 .
07 грудня 1998 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Мокренської сільської ради Баранівського району Житомирської області та зареєстрований у реєстрі за №26, яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповів своїй онуці ОСОБА_6 .
З архівної довідки від 02 жовтня 2024 року №Д-252 вбачається, що у погосподарській книзі №5 Мокренської сільської ради за 2001–2005 роки за адресою с.Забара головою домогосподарства зазначений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а разом із ним була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За даними архівної довідки від 02 жовтня 2024 року № Д-253 на день смерті ОСОБА_8 05 січня 2015 року за адресою її проживання інші члени сім`ї зареєстровані не значилися.
Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 16 січня 2025 року №79725050 підтверджено відсутність у Спадковому реєстрі відомостей щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .
Аналогічно, за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 16 січня 2025 року №79725089 відомості щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_8 у реєстрі відсутні.
З матеріалів справи також вбачається, що протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася.
Листом приватного нотаріуса Звягельського районного нотаріального округу Присяжнюк В.О. від 16 жовтня 2024 року № 184/01-16 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з пропуском установленого законом строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з питання визначення додаткового строку за наявності поважних причин його пропуску.
20 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб – спадкоємців.
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності, визнання недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах — уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом наведеної норми та усталеної практики Верховного Суду вирішення питання про визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини передбачає встановлення обставин, які перешкоджали своєчасному поданню ним заяви про прийняття спадщини, та оцінку поважності причин, якими був зумовлений пропуск установленого законом строку.
Питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини вирішується судом з урахуванням конкретних обставин кожної справи. 
У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, зазначила, що поважними можуть визнаватися причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця щодо своєчасного подання заяви про прийняття спадщини. Оцінка поважності таких причин має першочергово стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини до спливу встановленого законом шестимісячного строку для її прийняття (пункти 53–58 постанови).
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на необхідність урахування свободи заповіту як фундаментального принципу спадкового права та дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини у випадку, коли заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не зумовлювало необхідності вчинення особою дій щодо прийняття спадщини.
Водночас така необізнаність не може ототожнюватися з незнанням особи про наявність у неї права на спадкування загалом. Спадкоємець за законом тієї черги, яка закликається до спадкування, у разі бажання прийняти спадщину повинен у встановлений законом строк вчинити необхідні для цього дії незалежно від того, чи був він обізнаний про складений на його користь заповіт.
Отже, необізнаність про існування заповіту може бути визнана поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини для особи, яка не є спадкоємцем за законом тієї черги, що була закликана до спадкування, і для якої саме заповіт є підставою виникнення права на спадщину (пункти 87–89 постанови).
Зазначений правовий висновок підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням конкретних обставин цієї справи.
ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_4 .
На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 були живими його дружина ОСОБА_8 та діти, зокрема ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Отже, ОСОБА_1 не належала до тієї черги спадкоємців за законом, яка була закликана до спадкування після смерті її діда. За відсутності відомостей про складений на її користь заповіт сам факт родинних відносин зі спадкодавцем не давав їй підстав усвідомлювати наявність у неї права на спадкування та необхідність подання у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини.

Саме заповіт від 07 грудня 1998 року був юридичною підставою, з якою пов`язувалося виникнення у позивачки права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .
Позивачка посилалася на те, що про існування заповіту дізналася після спливу встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_1 щодо існування заповіту в межах установленого законом строку для прийняття спадщини чи про те, що вона протягом тривалого часу, будучи обізнаною про заповіт, не вчиняла дій для реалізації свого спадкового права.
Водночас 16 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, а 20 січня 2025 року - до суду з цим позовом.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що незазначення позивачкою конкретної дати та обставин, за яких вона дізналася про існування заповіту, виключає можливість визнання причин пропуску строку поважними, не ґрунтується на належній оцінці всіх установлених у справі обставин у їх сукупності. 
Колегія суддів враховує, що з часу відкриття спадщини до звернення позивачки до нотаріуса минув значний проміжок часу - майже двадцять років.
Разом із тим тривалість пропуску строку підлягає оцінці у взаємозв`язку з причинами такого пропуску та конкретними обставинами, за яких особа не реалізувала право на спадкування.
Першочерговій оцінці підлягають обставини, які існували у період від відкриття спадщини до закінчення шестимісячного строку для її прийняття.
У цій справі ОСОБА_1 не належала до тієї черги спадкоємців за законом, яка була закликана до спадкування після смерті ОСОБА_4 , а матеріали справи не містять відомостей про її обізнаність у межах установленого законом строку про існування заповіту, складеного на її користь.
При цьому доказів того, що позивачка, будучи обізнаною про заповіт, упродовж тривалого часу безпідставно не реалізовувала своє право на спадкування, матеріали справи не містять.
За таких обставин значна тривалість періоду, що минув після смерті спадкодавця, не дає достатніх підстав для висновку про недобросовісність позивачки чи її свідоме небажання реалізувати відоме їй право на спадкування.
Колегія суддів також враховує вимоги правової визначеності та необхідність дотримання балансу між правом спадкоємця за заповітом і правами інших осіб.
З архівної довідки №Д-252 убачається, що на час смерті ОСОБА_4 разом із ним проживала його дружина ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України має значення для вирішення питання про прийняття нею спадщини. 
Разом із тим предметом цього спору не є встановлення складу спадщини, визначення належності спадкового майна, встановлення факту прийняття спадщини іншими спадкоємцями чи визначення належних їм часток.
Визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не вирішує питання про виникнення у неї права власності на конкретне спадкове майно та не позбавляє інших осіб можливості доводити наявність і обсяг належних їм спадкових прав у встановленому законом порядку.
При цьому за даними Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася, відомості про видані після його смерті свідоцтва про право на спадщину відсутні, а доказів оформлення іншими особами спадкових прав на належне йому майно матеріали справи не містять.
Отже, матеріали справи не містять відомостей про оформлення іншими особами спадкових прав на майно ОСОБА_4 , які б перешкоджали визначенню позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що необізнаність ОСОБА_1 про існування заповіту за конкретних обставин цієї справи є поважною причиною пропуску нею строку для прийняття спадщини.
Суд першої інстанції правильно встановив основні фактичні обставини справи, однак при їх правовій оцінці не надав належного значення тому, що ОСОБА_1 не належала до тієї черги спадкоємців за законом, яка була закликана до спадкування після смерті ОСОБА_4 , а саме заповіт був для неї підставою виникнення права на спадщину.
Крім того, місцевий суд не застосував до спірних правовідносин повною мірою правовий висновок Великої Палати Верховного Суду щодо значення свободи заповіту та можливості визнання необізнаності спадкоємця про існування заповіту поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини за відповідних обставин.
Доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими та спростовують висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Колегія суддів вважає достатнім визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання цією постановою законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381–384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Мукомел Людмили Андріївни задовольнити.
Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Дубрівської сільської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю три місяці з дня набрання цією постановою законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: