Справа № 694/737/26 
провадження № 2/694/986/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.08.2026 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Кравченко Т.М.,
з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Звенигородка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 11297-06/2023 від 08.06.2023 року у розмірі 29566,60 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.06.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання фінансового кредиту № 11297-06/2023, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 7000 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Згідно з п. 3.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом будуть здійснюватися згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти, однак відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору. Кредитний договір між відповідачем та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» було укладено в електронній формі відповідно до порядку, передбаченого ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
В подальшому, 16.11.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений Договір факторингу №16112023, відповідно до умов якого відбулося відступлення прав вимоги, в тому числі за Кредитним договором № 11297-06/2023 від 08.06.2023 року, що укладений між «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем  ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №16112023 від 16.11.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 29566,60 грн., з яких прострочена заборгованість за основною сумою кредиту становить 7000 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в сумі 22566,60 грн.
Ухвалою суду від 26.03.2026 року відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило.
Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, однак листи повернулись до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

23.07.2026 року представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, або в частині стягнення 3307,50 грн. відсотків. Представник вказує на те, що позивач не довів факту надання кредитних коштів саме відповідачу, а докази укладення електронного договору викликають обґрунтований сумнів. Представник вважає, що частина процентів в сумі 3307,50 грн. нарахована як прихована санкція за прострочення виконання зобов`язання, а тому підлягає списанню та не може бути стягнута судом. Процентна ставка в розмірі 1,99 % на день є несправедливою. Також представник відповідача просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, оскільки вважає його неспівмірним із обсягом наданих послуг та таким, що покладе на відповідача надмірний тягар. 
У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Судом встановлено, що 08.06.2023 року  ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та заповнив Заявку-анкету на отримання фінансового кредиту, за результатами розгляду якої між сторонами був укладений Договір про надання фінансового кредиту №11297-06/2023. Договір було укладено в електронній формі та підписано одноразовим ідентифікатором W8468 після проходження ідентифікації позичальника ОСОБА_1 та отримання ним вказаного одноразового ідентифікатора на номер телефону НОМЕР_1 .
Відповідно до умов кредитного договору №11297-06/2023 від 08.06.2023 року відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., на строк 360 днів (до 01.06.2024 року) зі сплатою процентів 1,99% за кожен день користування.
Крім Договору про надання фінансового кредиту відповідач ОСОБА_1 підписав Графік платежів, який є Додатком №1 та невід`ємною частиною Договору №11297-06/2023 від 08.06.2023 року, а також Паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 57148,00 грн.
ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 7000 грн., що підтверджується довідкою Сервісу онлайн платежів iPay.ua №3466_250630114723 від 30.06.2025 року, а також інформацією, отриманою на виконання ухвали суду про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк», згідно з якою на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_3  (IBAN НОМЕР_4 ), на яку 08.06.2023 року було зараховано кошти в сумі 7000,00 грн.
Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №11297-06/2023 08.06.2023 року наданого позивачем, заборгованість  ОСОБА_1 станом на 16.11.2023 року складає 29566,60 грн., з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 7000 грн.; прострочена заборгованість за за процентами - 22566,60 грн. З розрахунку вбачається, що жодних платежів на погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалось.
16.11.2023 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК Кредит-капітал» укладений договір про відступлення прав вимоги №16112023, відповідно до якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «Кредит-капітал» право вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та боржниками.
Як вбачається з витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №16112023 від 16.11.2023 року до ТОВ «ФК Кредит-капітал» перейшло право вимоги до  ОСОБА_1 в загальній сумі 29566,60 грн., з яких 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 22566,60 грн. заборгованість за відсотками.
Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 29566,60 грн., жодних нарахувань після отримання права вимоги до ОСОБА_1 позивач не здійснював, хоча термін дії кредитного договору №11297-06/2023 08.06.2023 року на момент відступлення права вимоги не закінчився. 
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має

право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст.203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі,якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з

урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У п. 5 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи такі положення закону, правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Отже, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».
Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії, визначені ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", хронологія (перелік) таких дій із точним часом їх вчинення міститься в матеріалах справи.
Відповідач ОСОБА_1 підписав договір споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 згаданого Закону, що підтверджується роздруківкою з електронного файлу з інформаційно-телекомунікаційної системи. Укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій, в свою чергу, були перераховані кошти, відповідно до умов п. 2.1. договору, на картковий рахунок позичальника.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст.1056-1 ЦК України).
До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших

вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.610 ЦК України. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 7000 грн. надавалися та отримані ОСОБА_1 на строк 360 днів зі сплатою процентів (відсотків) за користування кредитом в розмірі 1,99 % за кожен день користування кредитними коштами. При укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договір, ОСОБА_1 усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також, він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення спірного договору інформацію, зазначену у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; повідомлений про свої права відповідно до статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»; інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.
Установивши, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, та був ознайомлений із сукупною вартістю кредиту.
Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання,  ОСОБА_1 не мав би наслідком постійне збільшення плати за користування кредитом. Судом встановлено, що при укладенні кредитного договору ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит Капітал», надав відповідачу у повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при його укладенні останній не висловив. Крім того, й на час розгляду даної цивільної справи  ОСОБА_1 не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення ним заборгованості за кредитним договором від 08.06.2023 року.
Таким чином, за результатами розгляду справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме слід стягнути із  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в сумі 29566,60 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7000 грн.; заборгованість за відсотками - 22566,60 грн.
Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, то відповідно, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений останнім при подачі позову, у розмірі 2662 грн. 40 коп. (платіжна інструкція від 06.03.2026 №14145), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Вирішуючи питання відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої

допомоги, суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.
З матеріалів справи вбачається, що інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Кредит- капітал» представляв адвокат АО «Апологет» Усенко М.І. на підставі укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2025 року та відповідного ордеру.
За умовами пункту 2.3 вказаного договору вартість наданих послуг правничої

допомоги за одну кредитну справу складає 8000 грн. 
У Акті наданих послуг № 960 від 09.03.2026 року зазначено, що сума наданих послуг щодо стягнення боргу за кредитним договором № 11297-06/2023, боржник ОСОБА_1 , складає 8000 грн.
У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_3 просить зменшити розмір таких витрат, оскільки вважає його неспівмірними з обсягом виконаної роботи та таким, що становитиме надмірний тягар для відповідача.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем суд, враховуючи складність справи, суть спору, тривалість затраченого представником ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» часу, пропорційність витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 5000 грн. із заявлених до стягнення 8000 грн.
Такий розмір витрат, на думку суду, відповідає принципам розумності та справедливості та не становитиме надмірний тягар для відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором -задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 11297-06/2023 від 08.06.2023 року в сумі 29566 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят шість) грн. 60 коп., з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом та 22566 грн. 60 коп. заборгованість за відсотками. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги.
Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса:  АДРЕСА_1 .
Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Т.М. Кравченко