МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
вул. Димитрія Ростовського, 35, селище Макарів, Бучанський район, Київська область, 08001, тел. (063)069-85-65, e-mail inbox@mk.ko.court.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа № 370/2184/24 
Провадження № 2/370/1026/24
Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями Хоменко О.В., Снитко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у с-щі Макарів Київської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту.
В обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,3427 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0065, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Поруч із її земельною ділянкою розташована земельна ділянка № НОМЕР_1 загальною площею 0,24 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0324, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить  ОСОБА_2 .
З урахуванням місця розташування обох земельних ділянок, найближчий безперешкодний доступ (прохід, проїзд) до земельної ділянки позивача з дороги загального користування по  АДРЕСА_1 можливий виключно через земельну ділянку відповідача. 
В позасудовому порядку позивачці не вдалося досягти згоди з відповідачкою щодо встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту.
Зазначені обставини позбавляють позивача можливості здійснювати реалізацію своїх прав, у тому числі права користування земельною ділянкою, обробляти її.
Тому позивач просила: встановити постійний безкоштовний земельний сервітут шляхом надання  ОСОБА_1 право для проходу та проїзду через сусідню земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер 3222782602:02:005:0324 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності  ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 07.08.2024 р. позов  ОСОБА_1  прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. 
Ухвалою суду від 09.12.2024 р. призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 03.02.2025 р. провадження у справі поновлено для розгляду клопотання експерта.
Ухвалою суду від 10.02.2025 р. клопотання експерта задоволено, провадження у справі зупинено та продовжено проведення експертизи.
04.12.2025 р. до суду надійшов висновок експертів, у зв`язку з чим ухвалою суду від 05.12.2025 р. провадження у справі поновлено, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 23.03.2026 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.04.2026 р., який відкладено на 25.05.2026 р.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з врахуванням висновку експертизи.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, відзиву до суду не подавала. При цьому слід зауважити, що відповідач жодного разу за викликом суду ні в підготовче засідання, ні на розгляд справи по суті не з`явилася. Судові повістки надсилалися за адресою її реєстрації та з різних причин поверталися на адресу суду. Крім того, про розгляд справи відповідач додатково повідомлена через оголошення.
Вислухавши представника позивача, дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2024 р.  ОСОБА_1 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,3427 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0065, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.04.2024 р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 загальною площею 0,24 га, кадастровий номер 3222782602:02:005:0324, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).
Відповідно до листа №29-10-0.222-6092/2-24 від 24.06.2024 р. Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, відповідно до даних ДЗК відомості про прохід (проїзд) до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 не зареєстровані (а.с. 12-13).
Позивач зверталася до відповідача з листом-пропозицією щодо встановлення сервітуту на право проїзду, проходу через земельну ділянку відповідачки (а.с. 14, 15). 
Даний лист залишився без реагування відповідачем.
Для вирішення даного спору судом за клопотанням сторони позивача призначалася земельно-технічна експертиза.
Відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 154/25-41 від 18.11.2025 р. слідує наступне:
“1. На час проведення дослідження не існує під`їзду до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 з вулиці Польової або Житомирської.
2.Існує можливість облаштування проїзду, проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 з вулиці Польової графічно відображений на Додатку №1 до висновку штриховкою жовтого кольору.
При цьому, зазначений проїзд (прохід) можливий по земельних ділянках:
- з кадастровим номером 3222782602:02:005:0261, що зареєстрована за Фермерським господарством “Дари природи”, площа території можливого проїзду - 0.0096 га (96 кв.м);
- з кадастровим номером 3222782602:02:005:0105, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , площа території можливого проїзду - 0.0030 га (30 кв.м);
- з кадастровим номером 3222780602:02:005:0155, що належить ОСОБА_6 , площа території можливого проїзду - 0.0174 га (174 кв.м).
Слід зазначити, що реалізація облаштування проїзду, проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 з вулиці Польової можлива за умови встановлення земельних сервітутів на земельні ділянки з кадастровими номерами: 3222782602:02:005:0261, 3222782602:02:005:0105, 3222780602:02:005:0155.
3.Враховуючи взаємне розташування земельних ділянок з кадастровими номерами 3222782602:02:005:0324 та 3222782602:02:005:0065 відносно АДРЕСА_2 , забудову та фактичні межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324, Державні будівельні норми, діючі на час проведення експертизи, визначено, що існує технічна можливість встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324 для проїзду, проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065.
Пропонується один найменш обтяжливий варіант встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324.
Варіант №1 встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324 для проїзду, проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 графічно відображений на Додатку №2 до висновку штриховкою блакитного кольору і позначений числами сі, с2, с3, с4, с1.
Згідно Варіанту №1 ширину смуги проїзду пропонується об`єднати зі смугою проходу шириною 3.0 м. Проїзд пропонується здійснювати через існуючі ворота №2. Площа частини земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324, на яку пропонується встановити земельний сервітут, дорівнює 0.0116 га (116 кв.м.).
Координати поворотних точок меж ділянки, на яку пропонується встановити сервітут згідно запропонованого варіанту, наведені в Таблиці №1 у дослідницькій частині висновку” (а.с. 106-124).
Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами:  1) письмовими, речовими і електронними доказами;  2) висновками експертів;  3) показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.
Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.
Враховуючи вимоги закону, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.
Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.
Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). 
За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові(володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі(особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником(володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Аналогічні норми викладено у ст. 402 ЦК України за змістом частини третьої якої у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
Право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів; забезпечення водопостачання, меліорації тощо (ст. 404 ЦК України).
Пунктами а і б статті 99 ЗК України передбачено, що власники або користувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.
У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. 
З аналізу наведених норм слідує, що сервітут також може встановлюватись на підставі судового рішення. Однією з основних ознак сервітуту за рішенням суду є неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб. Такий спосіб встановлення характерний для ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди, щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо. Єдиною умовою встановлення сервітуту у такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів від використання свого майна неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.
З метою для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 133/305/17-ц.
Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.
Таким чином твердження позивача відповідають дійсності та наявним у справі матеріалам, зокрема, що позивач без встановлення сервітуту не має можливості користуватися земельною ділянкою, що слідує також з висновку експертизи.
Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову знайшли свого повного підтвердження в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 265, 354-355 ЦПК України суд, 

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту – задовольнити.
Встановити постійний безкоштовний земельний сервітут шляхом надання ОСОБА_1 право для проходу та проїзду через сусідню земельну ділянку № НОМЕР_1 кадастровий номер 3222782602:02:005:0324 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме:
відповідно до висновку експертів за результатами проведення комісійної судової земельно-технічної експертизи № 154/25-41 від 18.11.2025 р. Варіант №1 встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324 для проїзду, проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0065 графічно відображений на Додатку №2 до висновку штриховкою блакитного кольору і позначений числами сі, с2, с3, с4, с1.
Згідно Варіанту №1 ширину смуги проїзду пропонується об`єднати зі смугою проходу шириною 3.0 м. Проїзд пропонується здійснювати через існуючі ворота №2. Площа частини земельної ділянки з кадастровим номером 3222782602:02:005:0324, на яку пропонується встановити земельний сервітут, дорівнює 0.0116 га (116 кв.м.).
Координати поворотних точок меж ділянки, на яку пропонується встановити сервітут згідно запропонованого варіанту, наведені в Таблиці №1 у дослідницькій частині висновку.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося – з дати складання повного його тексту.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.
Повний текст рішення виготовлено 03.08.2026 р.

Реквізити сторін:
ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Л.В. Білоцька