Справа № 615/1064/24
Провадження № 2/625/34/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року   Коломацький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді   Лосєва Д.К.,
при секретарі   Калюжній Л.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку, 

ВСТАНОВИВ:
У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.
У червні 2024 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації.
Рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року: в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна відмовлено; зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації задоволено; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя 147738,50 грн як грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного «HYUNDAI TUCSON» 2006 року випуску; вирішено питання про розподіл судових витрат та скасування заходів забезпечення позову.
Додатковим рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року: заяву представника відповідача за первісним позовом адвоката Лиски П. О., діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення задоволено частково і ухвалено додаткове рішення; стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару) в сумі 25 000 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року: апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Репетун К. В. - задоволено частково; апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Лиски П. О. - залишено без задоволення; рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року в частині відмови у первісному позові ОСОБА_1 скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково; в порядку поділу спільного сумісного майно подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року залишено без змін; додаткове рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року залишено без змін; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного суду від 10 грудня 2025 року: касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Лискою П.О. - задоволено частково: рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року, постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в частині вимог первісного позову про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 та розподілу судових витрат скасувати, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
29 грудня 2025 року до Коломацького районного суду Харківської області на вказаної постанови Верховного суду від 10 грудня 2025 року надійшла зазначена цивільна справа про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовної заяви представник позивача - адвокат Репетун К.В. зазначала, що в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 квітня 2011 року, придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів, і цей будинок придбаний в інтересах сім`ї для спільного проживання в ньому та за спільні грошові кошти, а також за кошти, отримані у якості кредиту в сумі 50000 гривень 00 копійок, повернення яких з врахуванням відсотків відбувалося спільно, в тому числі вже і під час перебування сторін у шлюбі, проте право власності на цей будинок в цілому зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 .. Крім того позивач ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також є підтвердженням обставин спільного проживання позивача з відповідачкою без реєстрації шлюбу та придбання спірного будинку сторонами в інтересах сім`ї для спільного проживання в ньому. Проте відповідачка право позивача на спірне нерухоме майно не визнає, вчиняє перешкоди щодо користування ним зазначеним вище житловим будинком. Зазначала, що в період спільного проживання сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували майно в інтересах сім`ї, піклувалися одне про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку та дружині, мали почуття взаємної любові і поваги, взаєморозуміння, що є морально-правовою основою шлюбу, навіть за відсутності його реєстрації. Водночас, як запевнила представник позивача за первісним позовом, в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони у зареєстрованому шлюбі з будь-якими іншими особами не перебували. Крім того 28 вересня 2013 року між позивачем та відповідачкою укладений шлюб, під час перебування у якому в подружжя народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в подальшому, внаслідок того, що спільне життя подружжя не склалося, 21 грудня 2023 року відповідним рішенням Валківського районного суду Харківської області шлюб між ними розірваний, а спільна дитина колишнього подружжя після розірвання шлюбу на теперішній час проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 .
З огляду на вищевказані обставини представник позивача просила суд встановити факт проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року), та в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнати право власності за позивачем та відповідачкою по 1/2 частині за кожним на спірний житловий будинок.
Представник відповідача - адвокат Лиска П.О. не погоджуючись з позовом шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» подав до суду відзив на позов, в якому адвокат Лиска П.О. зазначив, що відповідачка ОСОБА_2 не визнає позовні вимоги та заперечує проти їх задоволення повністю з тих підстав, що: 1) до матеріалів справи не додано жодного доказу, який свідчив би про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період із серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року; 2) факт реєстрації в житловому будинку ОСОБА_1 не може бути доказом проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, позаяк не відповідає положенням, закріпленим у ч.2 ст.3 СК України; 3) з моменту купівлі будинку та до укладання шлюбу ОСОБА_2 здійснила реконструкцію домоволодіння шляхом руйнування попереднього будинку та побудови нового разом із гаражем, внаслідок чого площа лише будинку на теперішній час складає 80 квадратних метрів, що не може заперечуватися ОСОБА_1 , оскільки останній проживав тривалий час у будинку ОСОБА_2 , а також підтверджується іншими доказами, із огляду на те, що право власності на будинок існує лише формально, вчинення будь-яких дій, спрямованих на його поділ є незаконним; 3) спірний житловий будинок належить ОСОБА_2 на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2011 року, придбаний нею до шлюбу з ОСОБА_1 , вказаний правочин в судовому порядку чи будь-яким іншим чином недійсним не визнавався, ОСОБА_1 не заявлялися вимоги щодо стягнення компенсації частини за сплачений кредит, отриманий на придбання будинку, а також вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали у зв`язку із припиненням існування житлового будинку за вищевказаною адресою; 4) представником позивача за первісним позовом не доведено, що ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 мали спільний побут, взаємні права і обов`язки, вели спільне господарство і разом формували спільний бюджет у період з серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року, оскільки лише показання свідків не можуть бути підставою для встановлення наявності фактичних шлюбних і сімейних відносин.
Крім того, представник відповідача – адвокат Лиска П.О. просив суд здійснити поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року.
31 грудня 2025 року судом прийнято до провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та призначено підготовче судове засідання.
15 липня 2026 року судом закрито підготовче провадження у справі і справу призначено до судового розгляду, про що постановлено відповідну ухвалу.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Репетун К.В. позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, після чого адвокатом до канцелярії суду подана відповідна заява про розгляд справи за її відсутності, а також за відсутності позивача.
Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, відповідач ОСОБА_2 не з`явилася та не повідомила суд про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило.
Представник відповідача - адвокат Лиска П.О. у судове засідання не з`явився, водночас ним до суду подано відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності. 
Заслухавши вступне слово та пояснення позивача та його представника, з`ясувавши всі фактичні обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідків, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, а також врахувавши пояснення представників сторін, надані ними безпосередньо у судових засіданнях, а також викладені у їхніх письмових заявах, клопотаннях та поясненнях, суд зазначає наступне.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.
Позивачем зазначено, що з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року) він та відповідачка проживали однією сім`єю.
Згідно договору купівлі – продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за №668, ОСОБА_2 , податковий номер: 3210620521, набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів (т.4, а.с. 35-37).
Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1500 гектарів з кадастровим номером 6321255400:00:002:0184.
Крім того, відповідно до умов вказаного договору продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 50000 гривень 00 копійок, які покупець зобов`язався сплатити продавцю за рахунок коштів Харківського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі. 
У пункті 6 вказаного договору зазначено, що покупець свідчить, що він придбаває вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти, оскільки на час його придбання у шлюбі ні з ким не перебуває, про що доведено до відома продавця. 
11 травня 2011 року між Комунальним підприємством «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_2 укладений договір за №1365/0611п про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, а також договір про надання послуг по кредитуванню на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку (т.2, а.с. 230-235).
За умовами вказаних договорів Комунальне підприємство «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» надало ОСОБА_2 (Далі- позичальник) довготерміновий кредит в сумі 50000 гривень 00 копійок строком на 7 років на придбання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а позичальник зобов`язався повернути кредит та відсотки за ним до 30 листопада 2017 року в порядку, визначеному п.2.4.2 договору про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку.
У пункті 4.3. вказаного договору зазначено, що кредит позичальнику для покупки будинка видається грошовими коштами у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на особистий рахунок продавця будинку ОСОБА_4 .
Як вбачається із договору поруки, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко С.О. 27 квітня 2011 року за №485, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер: НОМЕР_1 , який є поручителем позичальника зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у разі невиконання свого зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер: НОМЕР_2 , по поверненню кредиту в розмірі 50000 гривень, який надається для купівлі житлового будинку Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, зобов`язався виплачувати нарахування по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, витрат в повному обсязі на умовах кредитного договору, укладеного між Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_2 (т.4, а.с. 30-34).
Позичальниця ОСОБА_2 12 грудня 2017 року - свої зобов`язання за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеного між його сторонами 11 травня 2011 року за №1365/0611п виконала повністю, що підтверджується відповідним актом, датованим 12 грудня 2017 року про остаточний розрахунок за договором №1365/0611п від 11 травня 2011 року (т.2, а.с. 236).
Із технічного паспорту на садибний, (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складений 20 липня 2011 року КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що вказаний житловий будинок має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 1955 року побудови, загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів; 2) літера а веранда 1965 року побудови; 3) літера Б сарай 1968 року побудови; 4) літера В сарай 1955 року побудови; 5) літера в сарай 1975 року побудови; 6) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 7) літера г веранда 1980 року побудови; 8) літера г1- сарай 1983 року побудови; 9) літера г2- сарай 1983 року побудови; 10) літера Д сарай 1983 року побудови; 11) літера д сарай 1984 року побудови; 12) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 13) літера Ж сарай 1975 року побудови; 14) літера З сарай 1975 року побудови; 15) літера К навіс 1976 року побудови; 16) літера №1 погріб 1980 року побудови; 17 літера №1-3, №4 огорожа, колодязь (т.4, а.с. 179-185).
Згідно даних із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 04 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_2 , цей житловий будинок було реконструйовано і станом на 04 вересня 2024 року він має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 2013 року побудови, загальною площею 79,6 квадратних метрів, та житловою площею 39,7 квадратних метрів; 2) літера л ганок 2013 року побудови; 3) літера М альтанка 2013 року побудови; 4) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 5) літера г1- сарай 1983 року побудови; 6) літера Д сарай 1983 року побудови; 7) літера д сарай 1984 року побудови; 8) літера З сарай 1975 року побудови; 9) літера О льох 1980 року побудови; 10) літера Н гараж 2013 року побудови; 11) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 12) літера №1, 2, 6 огорожа 2013 року побудови, №4, №5 колодязь, зливна яма (т.2, а.с. 170-173).
Також дана інформація міститься у витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 16 вересня 2024 року (т.2, а.с.174-180).
Водночас у витязі зазначено, що розпорядженням Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області за №69-0 від 18 грудня 2015 року назва вулиці «Фрунзе» перейменована на «Сонячна». Право власності на житловий будинок літера Л-1 загальною площею 79,6 квадратних метрів, житловою площею 39,7 квадратних метрів не оформлено.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 13 травня 2024 року, ОСОБА_2 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за № 668 (т.1, а.с. 30).
На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зазначав, що згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 09 травня 2024 року, ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року по 02 травня 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 24).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 28 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Валківського районного управління юстиції у Харківській області, вбачається, що 28 вересня 2013 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладений шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на - « ОСОБА_7 », про що складено відповідний актовий запис за № 86 (т.2, а.с. 51).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області 16 квітня 2015 року, неповнолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (т.2, а.с. 51).
Рішенням Валківського районного суду Харківської області 21 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 відновлено її дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » (т. 2, а.с. 58-59).
Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного ТОВ «КОНСАЛТИНГ- ЕКСПЕРТ » 23 травня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і власником якого є ОСОБА_8 , складає 511807 гривень 00 копійок (т.1, а.с. 6-18).
Згідно даних, зафіксованих у витязі з реєстру територіальної громади, сформованому 11 червня 2024 року, місце проживання ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 69).
Згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 09 травня 2024 року, ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року по 02 травня 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 24).
Як вбачається із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №107/0306-50, виданого Валківською міською радою 02 травня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_8 (т.1, а.с. 71).
Рішенням виконавчого комітету Ков`язької селищної ради від 18 грудня 2012 року за №91 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво добудови до гаражу, прибудову до літньої кухні та перебудову житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 77).
14 січня 2013 року ОСОБА_2 відділом містобудування та архітектури Валківської райдержадміністрації виданий будівельний паспорт на добудову до житлового будинку, будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 76, 78-80).
Із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої 17 червня 2024 року відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ) за унікальним реєстраційним номером 201-20240617-0007938974, вбачається, що оціночна вартість житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 квадратних метрів, житловою площею 19,80 квадратних метрів, складає 300024 гривні 46 копійок (т.1, а.с. 82).
Судом досліджені показів свідків, надані ними під час попереднього розгляду справи були допитані свідки, а саме: свідка ОСОБА_10 , який вказував про те, що він з ОСОБА_1 знайомий, бо останній є його сусідом. В 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переїхали проживати у будинок за адресою: АДРЕСА_1 , і відтоді він знайомий із ними. Також свідок пояснив, що сприймав їх як сім`ю, з 2011 року по 2013 рік сторони по справі вели спільне господарство, а саме тримали курей та качок, і були випадки, коли сторони по справі їздили на відпочинок до моря, він особисто доглядав за їхнім господарством. Крім того, свідок вказав, що обробітком огороду займався переважно ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , іноді йому допомагала в цьому. Крім того, свідок вказав, що він бачив, як позивач особисто проводив будівельні роботи в домоволодінні, ставив паркан, будував гараж. Зазначав, що в 2011-2013 роках він неодноразово бував в гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які жили та спілкувалися між собою добре, і що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на той час не перебували у шлюбі, йому не було відомо, і про це він дізнався пізніше. Вказував, що йому нічого не відомо з приводу того, як витрачалися кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , чи спільно чи окремо вони розпоряджалися коштами він не знає. Також зазначив, що попередніми власниками спірного будинку, були старі чоловік та жінка, будинок на той час мав інший вигляд, а все домоволодіння, окрім житлового будинку, складалося ще й з літньої кухні та металевого гаража, і що на теперішній час будинок має інший вигляд внаслідок проведеної реконструкції, однак про те в які часові проміжки, і що саме будувалося, він не пам`ятає;
свідка ОСОБА_11 , який дав свої показання про те, що ОСОБА_1 є його сусідом та товаришем із весни 2011 року, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , переїхали проживати в будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він сприймав як молоде подружжя, бо вони разом обробляли огород, тримали курей, качок та кролів, в 2011 - 2013 роках у дворі та в будинку, де проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , велися ремонтні роботи, після яких будинок суттєво змінився, бо в ньому замінено дах, до нього добудовано терасу, змінилося подвір`я, побудований новий паркан, площа будинку не набагато збільшилася. Він часто гостював у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які в 2011 році та в подальших роках постійно проживали в вищевказаному будинку, і йому відомо, що ОСОБА_2 до декретної відпустки щодня працювала у школі, а ОСОБА_1 в той час чимало часу проводив у відрядженнях;
свідка ОСОБА_12 , яка дала свої показання про те, що вона знайома з ОСОБА_1 , з яким вона перебуває в дружніх стосунках, а також із ОСОБА_2 , яка є її двоюрідною сестрою, що в 2003 2004 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали зустрічатися і разом проживали у гуртожитку в місті Харкові, а в подальшому вони мешкали разом з ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_14 в спільно вийнятій квартирі, чи в якомусь гуртожитку в Харкові, а в 2009-2011 роках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в будинку батьків, а потім в будинку бабусі ОСОБА_15 , допоки не придбали власний будинок. До ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на той час коли вони проживали як подружжя у батьків ОСОБА_2 , вона ставилася як до людей, які планують створити справжню сім`ю, бо ті займалися спільним господарством: тримали курей, корову, ОСОБА_1 допомагав батькам ОСОБА_2 по господарству, виконував ремонтні роботи у будинку, провів водопостачання до будинку, а також зробив каналізацію. На той час ОСОБА_2 працювала вчителем у школі, а ОСОБА_1 працював на декількох роботах. З 2013 року вона із ОСОБА_2 не спілкується, позаяк між ними виникли неприязні родинні відносини, проте із ОСОБА_1 вона продовжує спілкуватися і вони перебувають в дружніх стосунках;
свідка ОСОБА_16 , яка повідомила суду про те, що з 2011 року вона знайома із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки останні є її сусідами із того часу, коли вони придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 , також повідомила, що їй відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після придбання будинку разом проживали у ньому, розпочали приводити до ладу двір та ремонтні роботи у будинку, саджали огород, вели господарство. Вказала, що їй невідомо, як у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , до яких вона ставилася як до подружжя, в 2011-2013 роках формувався сімейний бюджет, але вона припускає, що в той час, коли ОСОБА_2 знаходилася в декретній відпустці, в неї, напевно, не було своїх доходів, а ОСОБА_1 в той час працював, забезпечуючи сім`ю. ОСОБА_16 повідомила, що у неї із ОСОБА_2 колись виник конфлікт, після чого вони, хоча й вітаються, але спілкування припинили, водночас із ОСОБА_1 вона перебуває у дружніх стосунках;
свідка ОСОБА_17 , який пояснив, що з 1998 року він перебував у шлюбі із рідною сестрою ОСОБА_2 – ОСОБА_18 , і що в 2008 - 2010 роках всі вони разом і з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 винаймали житло в районі АДРЕСА_3 , і на той час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як сім`я, ОСОБА_1 працював, заробляв кошти, а ОСОБА_2 навчалася у ВУЗі, і їм постійно допомагали батьки ОСОБА_1 . Також повідомив, що плату за орендоване без будь-якого письмового договору житло та спожиті комунальні послуги вони тоді здійснювали із ОСОБА_1 порівну, тобто кожен за свою сім`ю, проте будь-яких доказів на підтвердження такої оплати немає, оскільки грошові кошти вони віддавали власнику житла, який потім самостійно сплачував за всі спожиті комунальні послуги. Крім того свідок пояснив, що в подальшому, приблизно в 2010 році, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переїхали в селище Ков`яги до батьків ОСОБА_2 , де, будучи не одруженими, проживали певний час як сім`я, а потім переїхали жити до бабусі ОСОБА_2 , а ще пізніше - за кредитні кошти придбали будинок, куди й перебралися проживати разом. Також свідок повідомив суду про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали разом за кредитні кошти, а також кошти, які їм подарували батьки ОСОБА_1 , водночас право власності на будинок оформлене за ОСОБА_2 , оскільки кредит на придбання будинку надавався лише працівникам школи, а ОСОБА_1 на той час в школі ще не працював.
Також в судом досліджені збережені на долученому до матеріалів справи портативному носієві інформації фотознімки та фотокартки, а також роздруковані їх примірники, які подані представником позивача - адвокатом Репетун К.В. на підтвердження викладених у позові доводів про спільне проживання сторін як подружжя, у різні періоди їх життя. ( т. 3, а.с. 150-248).
Положеннями статті 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положення частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.
Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Разом із тим згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.
Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу (з серпня 2010 року до дати укладення шлюбу - 28 вересня 2013 року).
За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
«Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.» (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).
Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
З наданих позивачем доказів та матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_2 21 квітня 2011 року за кредитні кошти.
ОСОБА_1 фактично проживав і його місце проживання 07 вересня 2011 року було зареєстровано за адресою спірного житлового будинку одночасно із реєстрацією відповідачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с.71).
11 травня 2011 року батько позивача ОСОБА_5 , виступав поручителем позичальниці за кредитним договором, укладеним між Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_2 , яким останній надано кредит на купівлю спірного будинку.
Рішенням виконавчого комітету Ков`язької селищної ради від 18 грудня 2012 року за №91 ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво добудови до гаражу, прибудову до літньої кухні та перебудову житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 77).
28 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб.
12 грудня 2017 року (у період шлюбу з ОСОБА_1 ) ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеного між його сторонами 11 травня 2011 року за №1365/0611п виконала повністю, що підтверджується відповідним актом, датованим 12 грудня 2017 року про остаточний розрахунок за договором №1365/0611п від 11 травня 2011 року (т. 2 а.с. 236).
Із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №107/0306-50, виданого Валківською міською радою 02 травня 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_8 (т.1, а.с. 71).
З показань свідків, у тому числі близьких родичів ОСОБА_2 , а саме двоюрідної сестри відповідачки - ОСОБА_12 та чоловіка рідної сестри відповідачки - ОСОБА_17 , які безпосередньо спостерігали за їхнім спільним проживанням та побутом, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2010 року фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, спільно вели господарство, разом облаштовували житло та займалися його утриманням, тобто між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Зазначені судом докази у сукупності свідчать про доведеність факту проживання позивача та відповідачки сім`єю без реєстрації шлюбу у період з серпня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19).
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт сумісного проживання чоловіка та жінки (сторін у справі) без реєстрації шлюбу у період з серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року.
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19).
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Позивачем доведено факт сумісного проживання чоловіка та жінки (сторін у справі) без реєстрації шлюбу у період з серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року.
Спірний житловий будинок було придбано ОСОБА_2 21 квітня 2011 року.
Встановлення такого факту є підставою для застосування ст. 74 СК України.
Відповідачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного житлового будинку та погашення кредиту лише за особисті кошти та не спростовано факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час укладення договору купівлі - продажу житлового будинку.
Разом з цим, суд зазначає, що вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Так, з технічного паспорту на садибний, (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складений 20 липня 2011 року КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_2 , вбачається, що вказаний житловий будинок має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 1955 року побудови, загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів; 2) літера а веранда 1965 року побудови; 3) літера Б сарай 1968 року побудови; 4) літера В сарай 1955 року побудови; 5) літера в сарай 1975 року побудови; 6) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 7) літера г веранда 1980 року побудови; 8) літера г1- сарай 1983 року побудови; 9) літера г2- сарай 1983 року побудови; 10) літера Д сарай 1983 року побудови; 11) літера д сарай 1984 року побудови; 12) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 13) літера Ж сарай 1975 року побудови; 14) літера З сарай 1975 року побудови; 15) літера К навіс 1976 року побудови; 16) літера №1 погріб 1980 року побудови; 17 літера №1-3, №4 огорожа, колодязь (т. 4 а.с. 179-185).
Згідно даних із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 04 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_2 , цей житловий будинок було реконструйовано і станом на 04 вересня 2024 року він має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 2013 року побудови, загальною площею 79,6 квадратних метрів, та житловою площею 39,7 квадратних метрів; 2) літера л ганок 2013 року побудови; 3) літера М альтанка 2013 року побудови; 4) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 5) літера г1- сарай 1983 року побудови; 6) літера Д сарай 1983 року побудови; 7) літера д сарай 1984 року побудови; 8) літера З сарай 1975 року побудови; 9) літера О льох 1980 року побудови; 10) літера Н гараж 2013 року побудови; 11) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 12) літера №1, 2, 6 огорожа 2013 року побудови, №4, №5 колодязь, зливна яма (т.2 а.с. 170-173).
Також дана інформація міститься у витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 16 вересня 2024 року (т.2 а.с.174-180).
Водночас у витязі зазначено, що розпорядженням Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області за №69-0 від 18 грудня 2015 року назва вулиці «Фрунзе» перейменована на «Сонячна». Право власності на житловий будинок літера Л-1 загальною площею 79,6 квадратних метрів, житловою площею 39,7 квадратних метрів не оформлено.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 13 травня 2024 року, ОСОБА_2 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за № 668 (т.1, а.с. 30).
Таким чином, судом встановлено, що житловий будинок, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2011 року, після його придбання був реконструйований, унаслідок чого його характеристики істотно змінилися, зокрема площа збільшилася з 37,1 кв. м до 79,6 кв. м, а відповідно до технічного паспорта 2024 року об`єкт зазначений як житловий будинок 2013 року побудови.
Водночас доказів того, що результати зазначеної реконструкції були у встановленому законом порядку прийняті в експлуатацію та щодо них зареєстровано право власності, матеріали справи не містять. Навпаки, з витягу з реєстру будівельної діяльності вбачається, що право власності на житловий будинок літера А-1 загальною площею 79,6 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м, не оформлено.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації — з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої державної реєстрації.
Крім того, відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. № 1952-IV речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації.
Отже, сама наявність технічного паспорта, в якому відображено фактичні характеристики реконструйованого будинку, не свідчить про виникнення у особи права власності на реконструйований об`єкт у збільшених площі та обсязі. За відсутності належного прийняття реконструйованого об`єкта в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього, такий об`єкт не може вважатися таким, право власності на який у встановленому законом порядку набуте та зареєстроване.
З огляду на викладене, станом на час розгляду справи право власності ОСОБА_2 зареєстровано лише на житловий будинок, що був предметом договору купівлі-продажу від 21 квітня 2011 року, тоді як право власності на реконструйований об`єкт із характеристиками, зазначеними у технічному паспорті 2024 року, не зареєстровано. За таких обставин відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину саме реконструйованого житлового будинку загальною площею 79,6 кв. м, оскільки право власності на такий об`єкт у встановленому законом порядку не виникло та не зареєстровано.
Враховуючи вищевикладене вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає.
Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Представник відповідача – адвокат Лиска П.О. також просив суд здійснити поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі №615/1064/24.
Так, вказаною постановою в порядку поділу спільного сумісного майно подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
На підставі вказаної постанови державним реєстратором Валківської міської ради Харківської області Шевченко Ольгою Вікторівною, 29 жовтня 2025 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, внесений запис №62630033 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,6 кв. м. (т. 6 а.с. 196). 
Як видно з матеріалів справи, вказана постанову суду скасована постановою Верховного Суду від 10 грудня 2025 року, при цьому в частині вимог первісного позову про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно пункту 3 частини другої статті 444 ЦПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він відмовляє в позові повністю.
Оскільки позивачу у задоволенні вимоги про поділ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 було відмовлено, суд вважає за необхідне здійснити поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року та скасувати запис про право власності на частину житлового будинку за №62630033, внесений державним реєстратором Валківської міської ради Харківської області Шевченко Ольгою Вікторівною, 29 жовтня 2025 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, внесений на підставі судового рішення Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, серія та номер: 615/1064/24, на об`єкт нерухомості: житловий будинок, загальною площею 79,6 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 444 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку - відмовити.
Здійснити поворот виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі 625/1064/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації.
У порядку повороту виконання постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року скасувати запис про право власності на частину житлового будинку за №62630033, внесений державним реєстратором Валківської міської ради Харківської області Шевченко Ольгою Вікторівною, 29 жовтня 2025 року в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, внесений на підставі судового рішення Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, серія та номер: 615/1064/24, на об`єкт нерухомості: - житловий будинок, загальною площею 79.6 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2026 року.

Суддя:   Д.К. Лосєв