УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/4992/24 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М. 
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого   Павицької Т.М.,
суддів    Бондар О.О., Шевчук А.М.
розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №285/4992/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький ремонтний завод «Мотор» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький ремонтний завод «Мотор» на ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року, постановлену під головуванням судді Коцюби О.М. в м. Звягель Житомирської області, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» звернулося до суду з позовом, у якому просило:
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» шкоду в розмірі 143 945,90 грн.;
- стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» шкоду в розмірі 119 993,00 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» судовий збір та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5 452,42 грн.
Ухвалою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року провадження у справі за позовом ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» до ОСОБА_1 , ПАТ «Страхова компанія «Еталон» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, зупинено на час перебування ОСОБА_1 в складі ЗСУ або до закінчення особливого періоду.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ТОВ «Луцький ремонтний завод «Мотор» подало апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що з довідки Військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2026 солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 19.05.2022, тобто до подачі позову до суду. Відтак, відповідач знав про розгляд справи та лише через 1,5 роки його представник звернувся до суду із заявою про зупинення провадження у справі. Таким чином, заява про зупинення провадження у справі спрямована на безпідставне, штучне затягування розгляду справи. Судом першої інстанції не взято до уваги, що з відповіді військової частини НОМЕР_1 не вбачається, що ОСОБА_1 станом на дату відповіді, залучений до виконання бойових (спеціальних) завдань, не має доступу до засобів зв`язку за місцем проходження військової служби, не перебуває у відпустці або на лікуванні, що дало б можливість приймати участь у судових засіданнях. Також, судом не надано належної оцінки тому факту, що місце проживання ОСОБА_1 , місцезнаходження військової частини НОМЕР_1 , як і Зв`ягельського міськрайонного суду Житомирської області - м. Зв`ягель, що дає можливість приймати безпосередню участь у судових засіданнях. Зазначає, що інститут зупинення провадження не може бути застосований на шкоду інтересам інших учасників справи, меті цього інституту та принципам цивільного судочинства. Вказує, що відповідач бере участь шляхом представництва через свого представника - адвоката Семеньки В.М. При цьому, ні сам ОСОБА_1 , ні його представник адвокат Семенько В.М. не навели у своєму клопотанні доводів про те, для встановлення яких саме обставин справи участь відповідача у судовому засіданні є необхідною. Звертає увагу на те, що провадження у даній справі відкрито 02.10.2024. Ухвалами Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 25.11.2024 та від 15.10.2025 дана справа вже була зупинена у зв`язку призначенням судової авто-товарознавчої експертизи за клопотанням представника відповідача. Однак, експертизу проведено не було через відсутність її оплати ОСОБА_1 . Вищенаведені обставини щодо не оплати за проведення експертизи та не забезпечення огляду транспортного засобу, виступаючи при цьому ініціатором проведення експертного дослідження, свідчить про зловживання процесуальними правами шляхом затягування розгляду судової справи. 
Зазначає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було взято до уваги, що згідно відзиву на позовну заяву №02-24-1484 від 04.10.2024 та страхового акту №4069/01/50/2023/1 ПрАТ «СК «Еталон» погоджується із сумою матеріального збитку 119 993,00 грн та наказано бухгалтерії перерахувати страхове відшкодування в сумі 106 498,15 грн., без суми ПДВ - 13 494,85 грн. Таким чином, правова оцінка у можливому рішенні суду про задоволення позовних вимог до ПрАТ «СК «Еталон», при визнанні суми матеріального збитку, буде відрізнятися від правової оцінки, яка буде покладена в основу рішення щодо ОСОБА_1 . Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень ст. 251 ЦПК, з якої випливає саме обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку наявності підстав, зазначених у п. 2 ч. 1 вказаної статті. Щодо клопотання представника позивача про роз`єднання позовної вимоги щодо ПАТ «Страхова компанія «Еталон», суд вирішив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки заявлена сума страхового відшкодування випливає із однієї події і правова оцінка у можливому рішенні суду про задоволення позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, буде покладена в основу рішення щодо ОСОБА_1 , що може бути порушенням його прав.
Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали колегія суддів враховує наступне.
Щодо зупинення провадження у справі до перебування ОСОБА_1 в складі ЗСУ або до закінчення особливого періоду.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Підстави, за наявності яких суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, передбачені статтею 251 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зазначені норми права забезпечують дотримання фундаментальних засад правосуддя, гарантованих як Конституцією України, так і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а саме: права на доступ до суду та права на справедливий розгляд справи. У цьому випадку це стосується реалізації процесуальних прав військовослужбовців у судочинстві. Особи, які мобілізовані на військову службу у період воєнного стану, виконують конституційний обов`язок із захисту України від збройної агресії. Військові формування у період воєнного стану діють у єдиній організаційній структурі з метою виконання завдань, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Отже, правила, визначені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, мають для суду визначальний характер. Формулювання «суд зобов`язаний» не дозволяє суду діяти на власний розсуд.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року в справі №513/475/24 (провадження №14-74цс25) зазначено:
«1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;
2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;
3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.
Зупинення провадження у справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду.
Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи у стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Згідно з пунктом 12 Положення №1153/2008 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі неодноразово строк дії воєнного часу продовжувався і не скасовано до теперішнього часу.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Матеріалами справи підтверджується, що під час розгляду справи представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було подано клопотання про зупинення провадження у справі, у зв`язку з перебуванням відповідача у складі ЗСУ.
На підтвердження доводів, викладених у клопотанні, представником ОСОБА_1 – Семенькою В.М. надано довідку військової частини НОМЕР_1 №534 від 17.04.2026, згідно якої солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 19.05.2022 по теперішній час. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №12 від 12.01.2026 солдат ОСОБА_1 прибув до складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях, з метою виконання службових завдань у військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно відповіді військової частини НОМЕР_1 №1242 від 11.05.2026 на запит ТОВ «ЛРЗ «Мотор», ОСОБА_1 на даний час продовжує проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ; безпосередньо залучається до виконання бойових (спеціальних) завдань, що унеможливлює прибуття на судові засідання; під час перебування в районі виконання ббойових (спеціальних) завдань, ОСОБА_1 не має можливості доступу до засобів зв`язку та мережі інтернет. 
Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не із самою обставиною введення воєнного стану, а із фактом перебування сторони у справі у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.
При цьому, вказана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження у справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі ЗСУ припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі ЗСУ ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.
Наведене правове регулювання дозволяє дійти висновку, що норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України може бути застосована судами під час вирішення питання про зупинення провадження у справі у разі перебування фізичної особи, яка є стороною чи третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, до припинення перебування такої фізичної особи у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.
Таким чином, враховуючи на ведення на території України воєнного стану та перебування відповідача у складі ЗСУ, у суду першої інстанції були наявні достатні підстави для зупинення провадження у справі, які передбачені пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги на порушення оскаржуваною ухвалою розумних строків розгляду справи, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі №6-1367цс15, зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
Такою об`єктивною обставиною є війна та запроваджений згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» воєнний стан, що продовжений та триває і на час ухвалення цього судового рішення, а також обставина виконання відповідачем покладеного на нього обов`язку по захисту Батьківщини.
Колегія суддів бере до уваги, що ст. ст. 251, 252 ЦПК України, якими передбачено порядок та умови зупинення провадження у справі і які містять вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний або має право зупинити провадження у справі, визначають, що така підстава, як перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, є обов`язковою підставою для суду зупинити провадження у справі.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом, оскільки кожна війна має обов`язково закінчитися, або у разі демобілізації ОСОБА_1 зі складу військ Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що захищають нашу Батьківщину та переведені на воєнний стан, ОСОБА_1 зможе ініціювати питання про поновлення провадження шляхом подання до суду відповідного клопотання. Тому тимчасове припинення провадження у справі, яке має легітимну мету забезпечити рівний доступ сторін до суду, що згідно ст. 12 ЦПК України є елементом принципу змагальності, - у даному випадку не позбавляє права позивачки на справедливий суд, що гарантується ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, у даному випадку не порушений.
Не заслуговують на увагу суду посилання апеляційної скарги про те, що під час розгляду справи відбувалося системне і усвідомлене зловживання процесуальними правами сторони відповідача у справі, оскільки не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали апеляційним судом.
Щодо доводів апеляційної скарги з приводу роз`єднання позовної вимоги до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 6 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Під вимогою слід розуміти матеріально-правову вимогу позову, яка складає його предмет.
Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача.
Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №911/414/18, постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №914/2191/18.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про роз`єднання позовних вимог щодо ПАТ «Страхова компанія «Еталон» суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявлена сума страхового відшкодування випливає із однієї події і правова оцінка у можливому рішенні суду про задоволення позовних вимог до ПАТ «Страхова компанія «Еталон», в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, буде покладена в основу рішення щодо ОСОБА_1 , що може бути порушенням його прав.
Крім того, колегія суддів підкреслює, що роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що цей суд допустив порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачається.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доводи скарги висновків суду не спростували, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцький ремонтний завод «Мотор» залишити без задоволення.
Ухвалу Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді  Бондар О. О.

Шевчук А. М.