Дата документу 27.07.2026
Справа № 501/2366/26
2/501/2057/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за
позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА»
до
відповідача:  ОСОБА_1 
предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості 
ВСТАНОВИВ:
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, згідно якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у розмірі 42095,71 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., суми заборгованості по штрафам – 0,00 грн., суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст.625 ЦК України – 7500,00 грн., суми прострочених платежів за комісією – 10045,00 грн. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 31.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю ««БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено Кредитний договір №562852-КС-001, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 15000 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. 
Однак, відповідач не виконав умови договору, що призвело до виникнення заборгованості за Договором №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у розмірі 42095,71 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., суми заборгованості по штрафам – 0,00 грн., суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст.625 ЦК України – 7500,00 грн., суми прострочених платежів за комісією – 1045,00 грн.
На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відповідач 17.06.2026 надав до суду відзив на позов (а.с.47), просить суд зменшити розмірі нарахованих процентів та обмежити загальне стягнення сумою, що є співмірною із тілом кредиту, враховуючи статус відповідача безробітної та відсутності будь-якого доходу.
ІІ. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу 20.05.2026 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.88).
Ухвалою судді від 16.06.2026 справу відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а.с.90-91).
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 31.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено Кредитний договір №562852-КС-001, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 15000 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. 
Однак, відповідач не виконав умови договору, що призвело до виникнення заборгованості за Договором №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у розмірі 42095,71 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., суми заборгованості по штрафам – 0,00 грн., суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст.625 ЦК України – 7500,00 грн., суми прострочених платежів за комісією – 1045,00 грн.
ІV. Оцінка Суду.
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідачем умови кредитного договору не виконувались, в передбачений умовами договору строк кредитні кошти не повернуті, внаслідок чого виникла заборгованість.
Судом встановлено, що 31.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем укладено Кредитний договір №562852-КС-001, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 15000 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. 
Однак, відповідач не виконав умови договору, що призвело до виникнення заборгованості за Договором №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у розмірі 42095,71 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., суми заборгованості по штрафам – 0,00 грн., суми заборгованості по відсоткам відповідно до ст.625 ЦК України – 7500,00 грн., суми прострочених платежів за комісією – 1045,00 грн.
Відповідачем факт отримання та не повернення грошових коштів за вказаним договором не спростовано, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення суми відсотків відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 7500,00 грн., суд керується наступним.
Відповідно до п.18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків відповідно до ст.625 ЦК України у сумі 7500,00 грн. не підлягає задоволенню з вказаних підстав.
Також, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по комісії в розмірі 1045,00 грн. з огляду на наступне.
У постанові Верховного Суду від 31.07.2025 у справі № 199/441/21 зазначено, що положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемними і окреме рішення суду про визнання їх недійсними не вимагається.
У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку послуг позивача, які пов`язані з наданням кредиту, що надаються відповідачці, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025, а тому положення договору про надання кредиту (п.2.5) про нарахування відповідачу комісії суперечить положенням частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемними.
Отже у стягненні з відповідача штрафних санкцій у розмірі 1045,00 грн., слід відмовити.
Таким чином суд позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Обґрунтовуючи дане судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно платіжної інструкції №14155 від 13.05.2026 (а.с.1) позивачем сплачено 2662,40 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із задоволенням позову пропорційно долі задоволених вимог у розмірі 2121,95 грн.(33550,71 грн./42095,71 грн.) *2662,40 грн.
Керуючись статями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС «ПОЗИКА» (ЄДРПОУ 41084239) суму заборгованості за Договором №562852-КС-001 про надання кредиту від 31.10.2025 у розмірі 33550,71 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту – 13910,88 грн., суми прострочених платежів по процентам – 19639,83 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2121,95 грн.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Чорноморського міського
Суду Одеської області       М.І.Петрюченко