Справа № 453/1256/26
№ провадження 2/453/966/26

Р І Ш Е Н Н Я  
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

11 серпня 2026 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судового засідання – Бендеш А.І.,
без учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

01.07.2026 року ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Змінчак Л.В. через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовною заявою до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якій просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок садибного типу (позначений у технічному паспорті літерою «Л-1»), з господарськими будівлями та спорудами: сарай – літера «М», навіс – літера «Н», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 01.07.2026 було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з визначенням дати підготовчого засідання.
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30.07.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачки – ОСОБА_2 . Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема на спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 10 січня 1999 року Тимоцко С.І., секретарем виконкому Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області та зареєстрований за реєстровим №01, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів своїй дочці, а матері позивачки – ОСОБА_3 . ОСОБА_3 спадщину після смерті батька – ОСОБА_2 не прийняла, не вступала в управління або володіння спадковим майном, а також не подавала у державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .. 
В свою чергу позивачка вважає, що прийняла спадщину після смерті діда - ОСОБА_2 в порядку ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.
З метою належного оформлення своїх спадкових прав 02.05.2026 року ОСОБА_1 подала до Сколівської державної нотаріальної контори заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 85/2026, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 02.05.2026 №85095936.
Листом від 09.06.2026 №403/01-1 нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на таке нерухоме майно.
На підставі наведеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку позивачка вважає, що наявні достатні законні підстави для визнання за нею права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті дідуся.
28.07.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Змінчак Л.В. про уточнення підстав позову, в якій зазначає наступне.
Так, 1 січня 2004 року в Україні набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року, який дещо по-новому порівняно з Цивільним кодексом України 1963 року регламентує правила спадкування.
Однак, відповідно до п.4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.
Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.
Строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився 26 травня 2004 року, а тому застосування до даних правовідносин законодавства, зокрема Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), є помилковим.
За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом, мати позивача ОСОБА_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини не проживала, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом чи за законом не зверталася. А отже, дочка померлого вважається такою, що спадщину після смерті батька не прийняла відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України.
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
У той же час, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження 61-15380св20, зазначено, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним. Про фактичне проживання позивача з спадкодавцем свідчить довідка, видана старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Славської селищної ради Стрийського району Львівської області А.Ткачик від 24.06.2026 року № 26/01.04-3/945.
Позивачка спадщину після смерті дідуся прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в розумінні ст. 1268 ЦК України.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але попередньо її представником - адвокатом Змінчак Л.В. було подано до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі довірителя, зазначивши про те, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. 
Відповідач – Славська селищна рада Стрийського району Львівської області в судове засідання явку представника не забезпечила, але попередньо від представника ОСОБА_4 надійшла до суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача. Рішення просить постановити на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства України та встановлених обставин на підставі поданих позивачем доказів.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 квітня 2026 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, відповідно до актового запису № 20.
Факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_2 підтверджується наступними доказами.
Згідно повторної копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 листопада 2021 року Сколівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (актовий запис №3), батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 07 травня 2004 року Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області (актовий запис №04), 05 травня 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині ОСОБА_8 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, сформованого 16.04.2026 за №00057776905, батьками ОСОБА_9 записані ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 28.04.2026 за №00058012700, 24 серпня 1974 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб та присвоєно прізвище дружині ОСОБА_12 .
Внаслідок смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 
За життя ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 10 січня 1999 року Тимоцко С.І., секретарем виконкому Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області та зареєстровано за реєстровим №01, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів своїй дочці, матері позивачки – ОСОБА_3 . Остання спадщину не прийняла – не вступала в управління або володіння спадковим майном, а також не подавала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 14 травня 2021 року виконавчим комітетом Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, (актовий запис № 82), ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла.
Відповідно до довідки №26/01.04-3/943, виданої 24.06.206 старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Ткачик А.Х., ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і складав заповіт у сільській раді.
Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Судом встановлено, що має місце спадкування за законом.
Так, 1 січня 2004 року в Україні набув чинності Цивільний кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003 року, який дещо по-новому порівняно з Цивільним кодексом України 1963 року регламентує правила спадкування.
Однак, відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року.
Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.
Строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився 26 травня 2004 року, а тому застосування до даних правовідносин законодавства, зокрема Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), є помилковим.
За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом, мати позивача ОСОБА_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини не проживала, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом чи за законом не зверталася. А отже, дочка померлого вважається такою, що спадщину після смерті батька не прийняла відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України.
Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
У той же час, у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження 61-15380св20, зазначено, що для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав разом із спадкодавцем, проживання має бути фактичним. Про фактичне проживання позивача з спадкодавцем свідчить довідка, видана старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Славської селищної ради Стрийського району Львівської області А.Ткачик від 24.06.2026 року № 26/01.04-3/945.
Позивачка спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в розумінні ст. 1268 ЦК України.
Згідно довідки №26/01.04-3/945, виданої 24.06.206 старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Ткачик А.Х., ОСОБА_2 , котрий прмер 26.11.2003, на момент смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з онукою – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживала за вказаною адресою без реєстрації.
Згідно довідки №26/01.04-3/947, виданої 24.06.206 старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Ткачик А.Х., після смерті ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , його онука ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично вступила в управління майном за адресою: АДРЕСА_1 , обкошує, здійснює ремонт, займається сільским господарством, оплачує земельний податок.
На підставі подання позивачкою заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до Сколівської державної нотаріальної контори, нотаріусом до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про спадкову справу за номером 75559586, номер нотаріуса 85/2026, згідно з Витягом про реєстрацію спадкової справи в Спадковому реєстрі від 02.05.2026 №85095936, виданого державною нотаріальною конторою.
Листом від 09.06.2026 №403/01-1 нотаріусом, завідувачем Сколівської державної нотаріальної контори Батлюк В.І. відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 , з причин відсутності правовстановлюючих документів на таке нерухоме майно.
З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 20.05.2026 Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, а також довідки №1619 від 04.06.2026 вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначеного у технічному паспорті літерою «Л-1», збудованого у 1991 році, становить 57,9 кв. м., з них житлова площа - 33,5 кв. м. Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі та споруди: сарай – літера «М», навіс – літера «Н». Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 142 495 грн. 
Згідно даних технічного архіву Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації, право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.
Слід зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Згідно довідки №26/01.04-3/946, виданої 24.06.206 старостою сіл Тухля, Либохора, Головецько, Пшонець Ткачик А.Х., житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не є самочинним будівництвом, є завершеним, не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб, істотно не порушує будівельні норми та правила.
Згідно виписки в погосподарській книзі Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №1 1996-2000 роки, житловий будинок та приналежні до нього господарській будівлі та споруди, особовий рахунок № НОМЕР_5 за адресою: АДРЕСА_1 рахувався за гр. ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно виписки в погосподарській книзі Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області №1 2001-2005 роки, житловий будинок та приналежні до нього господарській будівлі та споруди, особовий рахунок № НОМЕР_6 за адресою: АДРЕСА_1 рахувався за гр. ОСОБА_1 .
А відтак, наведене вище дає підстави стверджувати, що покійний ОСОБА_2 набув за життя право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Таким чином, оскільки іншим способом, окрім звернення до суду, захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на майно спадкодавця ОСОБА_1 не має можливості, а також з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 1223, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 90, 95, 258-259, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , право власності на житловий будинок садибного типу (позначений у технічному паспорті літерою «Л-1»), з господарськими будівлями та спорудами: сарай – літера «М», навіс – літера «Н», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Учасники справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач: Славська селищна рада Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. Івасюка, 24, с-ще Славсько Стрийський район Львівська область, код ЄДРПОУ 04370314.

Суддя