23.07.2026 Справа № 363/1792/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода кримінальне провадження за №12026111150000200 від 06.03.2026 року за обвинувальним актом відносно  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Стеблів, Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, такого, що офіційно не працює, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Так, у ОСОБА_4 06.03.2026 року, точно часу не встановлено, але не пізніше 12 год. 31 хв., який був зупинений інспектором ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенантом поліції ОСОБА_6 та інспектором ВРПП Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітаном поліції ОСОБА_7 , раптово виник злочинний умисел, спрямований на пропозицію та надання неправомірної вигоди працівнику поліції, а саме інспектору відділу реагування патрульної поліції лейтенанту поліції ОСОБА_6 за не вчинення цією службовою особою дій, з використанням наданої йому влади, з метою уникнення доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Так, ОСОБА_4 , в той же день та час, перебуваючи у салоні службового автомобіля патрульної поліції Вишгородського районного управління поліції марки «Renault» моделі «Duster» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні 10 регіон, за адресою: Київська область, Вишгородський район, автодорога Вишгород-Ровжі, за географічними координатами 50.5868481, 30.5282770, реалізуючи свій злочинний раптово виниклий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що інспектор відділу реагування патрульної поліції Вишгородського РУП ГУНП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_6 є службовою особою, яка здійснює функції представника влади, будучи неодноразово попередженим інспектором ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за пропозицію та надання службовій особі неправомірної вигоди, діючи з метою уникнення доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 , запропонував і надав працівнику поліції неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів, загальною сумою 5 000 (п`ять тисяч) гривень, зокрема банкнотами у кількості 5 штук, купюрами номіналом по 1 000 гривень, поклавши їх між водійським та переднім пасажирськими сидіннями в салоні службового автомобіля марки «Renault» моделі «Duster» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 на синьому фоні 10 регіон, за не вчинення цією службовою особою дій, з використанням наданого їй службового становища, з метою уникнення доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 369 КК України, як пропозиція та надання службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, визнав повністю, щиро покаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, зазначивши час, місце та спосіб його вчинення. 
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, приходить до висновку, що вина обвинуваченого, яка виразилась у наданні службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 369 КК України. 
Згідно ст. 65 КК України – особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст. 66, ст. 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. 
Пленум Верховного Суду України за №7 від 24.10.2003 року роз`яснює, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Враховуючи вищевикладене, під урахуванням особи винного повинно передбачатись врахування судом позитивних і негативних характеристик особи, які мають кримінально-правове значення.
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Відповідно до розуміння правової природи та значення поняття щирого каяття, як обставини, що впливає на призначення покарання, передбаченої ст. 66 КК України, правових позицій, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире каяття є сукупністю невід`ємних одне від одного складових, що характеризують об`єктивне ставлення винуватої особи до вчиненого злочину і полягають у повному визнанні своєї провини у вчиненні злочину, висловлюванні жалю з цього приводу та бажання виправити ситуацію, що склалася, а так саме й готовність нести відповідальність. Тобто, всі ці фактори правової поведінки обвинуваченого є невід`ємними складовими щирого каяття.
Крім того, як зазначив Верховний суд у Постанові від 15.11.2021 року у справі за №199/6365/19, що розкаяння передбачає, окрім визнання факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Про щире каяття обвинуваченого свідчить його поведінка, як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду, де останній добровільно надав покази, повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, засудив свою поведінку, пообіцяв в майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, тому вважає за необхідне призначити йому покарання за ст. 369 ч. 1 КК України у межах санкції цієї статті, а саме - у виді штрафу, оскільки таке покарання, на думку суду, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. 
Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Крім того, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання в тому числі і про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт. 
Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.03.2026 року було накладено арешт на грошові кошти в сумі 5 000 грн. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що арешт накладений з метою забезпечення збереження речових доказів. Суд вважає за необхідне скасувати накладений під час досудового розслідування вказаного провадження арешт на зазначене майно, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Що стосується питання речових доказів (грошових коштів, що зберігаються на відповідальному зберіганні у т.в.о. начальника Вишгородського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 ), суд виходить з вимог ст. ст. 96-1, 96-2 КК України та вважає, що вона підлягає спеціальній конфіскації. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. 
Процесуальні витрати по справі на залучення експертів відсутні. 
Цивільній позов по справі не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 10.03.2026 року, арешт на грошові кошти в сумі 5 000 грн., з відповідними номерами купюр: 1 000 грн. – ЄТ5228572, 1 000 грн. – ВУ6433983, 1 000 грн. – МВ2787677, 1 000 грн. –ЗТ6802334, 1 000 грн. – ВУ7528136.
На підставі ст. ст. 96-1 та 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію, якою речові докази по цьому кримінальному провадженні, а саме: грошові кошти, загальною сумою 5 000 грн., з відповідними номерами купюр: 1 000 грн. – ЄТ5228572, 1 000 грн. – ВУ6433983, 1 000 грн. – МВ2787677, 1 000 грн. –ЗТ6802334, 1 000 грн. – ВУ7528136, вилучені та поміщені до спеціального пакету з індивідуальним номером WAR1178273, передані на зберігання до Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Київській області, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15 та знаходяться на зберіганні на депозитному рахунку ГУНП в Київській області - примусово безоплатно вилучити у власність держави.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. 

Головуюча суддя   ОСОБА_1