РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця

03 серпня 2026 р.  Справа № 120/9987/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 27.05.2025 він звернувся до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі абзацу 13 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», додавши всі документи, які, на його думку, підтверджують наявність права на відстрочку. Однак рішенням Комісії, оформленим протоколом №45 від 06.06.2025, йому було відмовлено з мотивів наявності дружини у батька з інвалідністю ІІ групи, яка є особою, зобов`язаною його утримувати.
Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки Комісія не врахувала, що його мати є військовослужбовцем, проходить військову службу та фактично не може здійснювати догляд і утримання батька, а також утримує неповнолітнього сина з інвалідністю. При цьому саме позивач виконує обов`язок щодо утримання батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Крім того, позивач зазначив, що за аналогічних фактичних обставин у лютому 2025 року йому вже була надана відстрочка на підставі тих самих документів, а обставини, які стали підставою для її надання, не змінилися.
Крім того позивач стверджує, що Комісія належним чином не дослідила подані документи, не здійснила повної перевірки наявності підстав для надання відстрочки, не надала для ознайомлення протокол засідання Комісії та дійшла помилкового висновку щодо відсутності права на відстрочку. У зв`язку з цим просить визнати протиправним та скасувати рішення Комісії про відмову у наданні відстрочки, зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву та надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на строк дії відповідних законних підстав.
Ухвалою від 23.07.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Від відповідача заяви по суті справи до суду не надходили.
З урахуванням процесуальної поведінки відповідача суд розглядає цю справу на підставі доказів, наданих позивачем та обставин, зазначених позивачем у позовній заяві.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 
Судом встановлено, що 27.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу тринадцятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». До заяви позивачем було долучено документи, а саме копії: паспорта на ім`я ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 , виданий Замостянським РВ УДМС України у Вінницькій області; картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 18.02.1997; посвідчення серія НОМЕР_3 від 09.10.2019; Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №375544; свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 26.09.1973; свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 10.04.2007; свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 від 05.06.2009; свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_7 від 23.07.1994; довідки Військово-медичного клінічного центру центрального регіону від 05.05.2025 №376; витягу з наказу від 16.04.2025 №106; свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 від 19.01.2011; посвідчення серія НОМЕР_9 від 26.07.2022; медичного висновку №008 від 07.03.2025; довідки №206 від 26.05.2025.
На переконання позивача, зазначені вище документи підтверджують право на отримання відстрочки, зокрема документи, що посвідчують особу, підтверджують родинні відносини, встановлення батькові інвалідності ІІ групи, проходження матір`ю військової служби, а також інші документи, які, на думку позивача, мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.
06.06.2025 позивач отримав повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким його було поінформовано про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Підставою для відмови зазначено те, що дружина особи з інвалідністю ІІ групи є невійськовозобов`язаною особою та відповідно до положень Сімейного кодексу України зобов`язана утримувати свого чоловіка, а тому відсутні підстави для застосування до позивача положень абзацу тринадцятого частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який наразі триває.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII).
Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону № 3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Перелік необхідних документів, які підтверджують право на відстрочку військовозобов`язаного, передбачено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за №560.
Так, для підтвердження права на відстрочку за пунктом 13 частиною 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", військовозобов`язані подають наступні документи:
- для батьків військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи - один із таких документів, що підтверджує інвалідність: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України “Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю”, “Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю”, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання;
- для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження);
- для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.
За обставин цієї справи судом з`ясовано, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації з причин того, що він має батька з інвалідністю ІІ групи, який знаходиться на утриманні позивача.
До заяви позивач долучив всі необхідні документи для підтвердження наведених обставин, в тому числі копії свідоцтва про народження, що підтверджує родинні зв`язки із батьком, документів, які підтверджують встановлення батькові інвалідності ІІ групи, а також документів щодо проходження матір`ю позивача військової служби та інших документів, які, на переконання позивача, підтверджують відсутність можливості здійснення нею утримання батька.
Водночас із повідомлення про відмову у наданні відстрочки вбачається, що єдиною підставою для відмови відповідач визначив наявність у батька позивача дружини, яка є невійськовозобов`язаною особою та відповідно до положень Сімейного кодексу України зобов`язана утримувати свого чоловіка.
Оцінюючи правомірність такого висновку відповідача, суд виходить із такого.
Абзацом тринадцятим частини першої статті 23 Закону №3543-XII передбачено, що право на відстрочку мають військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати, крім випадків, коли такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом або відбувають покарання.
Отже, законодавець пов`язує виникнення права на відстрочку із встановленням сукупності визначених законом обставин, зокрема факту відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати особу з інвалідністю, або наявності передбачених законом винятків.
Разом з тим, відповідно до Порядку №560 комісія територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язана не лише прийняти подані документи, а й дослідити їх, оцінити законність підстав для надання відстрочки, а у разі необхідності витребувати додаткові відомості або використати інформацію з державних реєстрів.
Із матеріалів справи вбачається, що позивач разом із заявою подав документи, які, на його думку, підтверджують проходження його матір`ю військової служби, а також інші обставини, які, на переконання позивача, свідчать про неможливість виконання нею обов`язку щодо утримання чоловіка.
Водночас відповідач не подав до суду відзиву на позовну заяву, не надав матеріалів, на підставі яких Комісією приймалося спірне рішення, не спростував доводів позивача щодо подання ним відповідних документів та не довів, що під час розгляду заяви Комісією було здійснено належну перевірку всіх обставин, які мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.
З огляду на це, суд доходить висновку про протиправність рішення Комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленого протоколом від 06.06.2025 №45 в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Щодо вимоги зобов`язального характеру то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зважає на статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
З врахуванням приписів статті 2 КАС України, процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, забезпечувати поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату, метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.
Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Таким чином завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.
Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.
Тобто в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь заявника.
Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Виходячи із обставин цієї справи, на переконання суду належним способом захисту буде зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим обставинам справи, суд доходить до переконання, що адміністративний позов необхідно задовольнити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформленого протоколом комісії від 06.06.2025 №45, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.
Зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 )
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_11 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна