Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

Справа № 199/13892/25
Номер провадження2/173/662/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12 серпня 2026 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Салтикової С.І., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом.
В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено вказаний кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн та зобов`язалася повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування ними. Позивач вказує, що свої зобов`язання первісний кредитор виконав належним чином, однак відповідач належним чином умови договору не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Позивач зазначає, що право вимоги за вказаним кредитним договором набув на підставі договору відступлення права вимоги від 10 січня 2023 року, укладеного з ТОВ «Вердикт Капітал», якому, у свою чергу, право вимоги було відступлено ТОВ «Мілоан» на підставі договору від 29 грудня 2021 року.
Згідно з розрахунком позивача, станом на дату його складання загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 55489,00 грн, з яких 7760,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 47729,00 грн - заборгованість за процентами.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати, у тому числі 2422,40 грн судового збору та 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи.
Відповідач подала суду відзив на позов, в якому зазначила, що не визнає факту укладення нею кредитного договору від 03.10.2021 № 103151564 з ТОВ «МІЛОАН» та вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів його укладення саме відповідачем. Зокрема, посилалася на те, що до позовної заяви долучено паперову копію електронного договору без належного підтвердження накладення відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також без доказів направлення такого ідентифікатора на належний відповідачу номер телефону, ідентифікації особи та підтвердження вчинення нею дій щодо акцепту умов договору.
Відповідач також вказала, що позивачем не надано оригіналу електронного доказу, відомостей про формування та направлення одноразового ідентифікатора, електронної історії укладення договору та інших даних, які б дали можливість перевірити факт його укладення і погодження істотних умов. У зв`язку з цим просила витребувати оригінал електронного договору та пов`язані з ним електронні дані, а у разі їх ненадання не брати до уваги подані паперові копії.
Крім того, відповідач заперечувала проти розміру нарахованих процентів, зазначаючи, що відповідно до поданих позивачем документів кредит у сумі 8000,00 грн було надано строком на 15 днів із процентною ставкою 1,25 % за кожен день користування. На думку відповідача, максимальна сума процентів за встановлений договором строк становить 1500,00 грн. Відповідач вважала безпідставним нарахування процентів після закінчення строку кредитування та посилалася на правові висновки Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після спливу строку кредитування.
Також відповідач заперечувала факт переходу до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за спірним кредитним договором. Зазначала, що позивачем не надано достатніх доказів набуття права вимоги саме за договором відповідача, зокрема належним чином оформленого реєстру прав вимоги та доказів проведення розрахунків за договором факторингу. На думку відповідача, надані витяги з реєстрів не дають можливості належним чином встановити обсяг та зміст переданого права вимоги.
Окремо відповідач зазначила про відсутність належних доказів фактичного отримання нею кредитних коштів. Вказувала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім документом і сам по собі не підтверджує факту перерахування кредитних коштів, їх розміру та правильності нарахування процентів. При цьому, за твердженням відповідача, позивач не надав платіжних документів, банківських виписок чи інших первинних документів, які б підтверджували перерахування відповідачу суми кредиту.
Щодо судових витрат відповідач заперечувала проти стягнення з неї заявлених позивачем 16000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на відсутність належних доказів фактичної сплати цих коштів саме у цій справі, а також на їх неспівмірність зі складністю справи, обсягом виконаної роботи та ціною позову.
З огляду на викладене відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, а також відмовити у стягненні з неї заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою суду від відповідачу було відмовлено у задоволенні клопотання про витребування оригіналу електронного доказу.
У відповіді на відзив позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заперечив проти доводів відповідача та зазначив, що між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 03.10.2021 укладено електронний договір № 103151564. На думку позивача, договір укладено у передбаченій законом електронній формі шляхом заповнення відповідачем заявки на сайті, проходження ідентифікації та підписання договору одноразовим ідентифікатором, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису. Факт укладення договору, за твердженням позивача, підтверджується заявкою-анкетою, довідкою про ідентифікацію та іншими матеріалами справи.
Позивач також послався на те, що відповідач тривалий час здійснювала часткові платежі, що, на його думку, свідчить про визнання факту укладення договору, отримання кредитних коштів та погодження з його умовами.
Щодо отримання кредитних коштів позивач зазначив, що 03.10.2021 на банківську картку № НОМЕР_1 було перераховано 8 000,00 грн із призначенням платежу «кошти згідно договору № 103151564». Позивач вважає зазначене належним підтвердженням факту надання кредиту та вказує, що небанківська фінансова установа не має можливості формувати банківські виписки за картковими рахунками. Одночасно позивач послався на те, що відповідач мала можливість самостійно отримати у банку виписку за відповідним рахунком, однак таких доказів не надала.
Щодо розміру заборгованості позивач зазначив, що наданий ним розрахунок містить складові заборгованості, періоди та підстави її нарахування, а правильність розрахунку може бути перевірена шляхом арифметичних обчислень. Позивач заперечив проти доводів відповідача щодо неправильності нарахування процентів та зазначив, що їх розмір і порядок нарахування були погоджені сторонами умовами договору.
Позивач послався, зокрема, на умови пунктів 1.6, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1.1, 2.3.2 та 4.2 договору, відповідно до яких процентна ставка за користування кредитом становила 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, а строк кредитування міг продовжуватися, у тому числі автоматично, за наявності непогашеної заборгованості. На думку позивача, відповідач погодилася з такими умовами при укладенні договору, а нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та законодавства.
При цьому позивач заперечив проти посилань відповідача на обмеження денної процентної ставки, зазначивши, що договір укладено 03.10.2021, а строк його дії, за твердженням позивача, закінчився 23.02.2022, тобто до внесення відповідних змін до законодавства про споживче кредитування.
Щодо набуття права вимоги позивач зазначив, що відповідні права за договором були відступлені спочатку ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а надалі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що підтверджується договорами відступлення, актами та реєстрами боржників. Неповідомлення боржника про заміну кредитора, на думку позивача, не впливає на дійсність такого правочину.
Стосовно повідомлення відповідача про заміну кредитора позивач зазначив, що неповідомлення боржника саме по собі не тягне недійсності правочину про заміну кредитора, а має наслідки, передбачені статтею 516 ЦК України.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач заперечив проти доводів відповідача про їх неспівмірність, зазначивши, що відповідачем не наведено належного обґрунтування неспівмірності таких витрат та не подано відповідних доказів.
Також позивач заперечив проти клопотання відповідача про витребування доказів, посилаючись на невідповідність такого клопотання вимогам статті 84 ЦПК України. На думку позивача, відповідач не обґрунтувала, які саме обставини мають підтверджувати запитувані докази, не довела неможливість їх самостійного отримання та не зазначила належних підстав для їх витребування.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.10.2021 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» в електронній формі укладено Договір про споживчий кредит №103151564.
За умовами договору кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн зі строком кредитування, визначеним договором, та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування, а після завершення первісного строку кредитування – за стандартною (базовою) ставкою 5,00 % за кожен день користування кредитом.
Пунктами 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору передбачено можливість продовження строку кредитування на пільгових та стандартних (базових) умовах. На пільгових умовах строк кредитування може бути продовжено на 3, 7 або 15 днів із нарахуванням відповідної комісії за управління та обслуговування кредиту. У разі продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах проценти нараховуються за ставкою 5,00 % за кожен день користування кредитом.
Умовами договору також передбачено можливість автоматичного продовження строку кредитування у разі наявності непогашеної заборгованості. При пролонгації змінюється строк кредитування та дата платежу, а актуальна сума заборгованості відображається в оновленому графіку платежів в особистому кабінеті позичальника.
Договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідно до умов договору прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Факт укладення договору в електронній формі підтверджується також наявною у матеріалах справи довідкою про ідентифікацію, у якій зазначено одноразовий ідентифікатор, дату та час його направлення позичальнику, а також номер телефону, на який такий ідентифікатор було направлено. Зазначений номер телефону співпадає з номером телефону відповідача, вказаним у відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду як номером, що використовується відповідачем для обслуговування фінансових послуг. Наведені обставини у сукупності з іншими доказами у справі підтверджують проходження відповідачем ідентифікації та використання нею зазначеного номера телефону під час укладення електронного договору.
Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 8000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується випискою по особовому рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» та квитанцією LIQPAY№ 1782292987 від 03.10.2021.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 103151564, складеному ТОВ «МІЛОАН» станом на 20.12.2021 загальна сума ОСОБА_2 становить 33373,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7760,00 грн, заборгованість по процентам – 25613,00 грн,
29.12.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №103151564» від 03.10.2021, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .
На підтвердження факту укладення договору факторингу та переходу до позивача права вимоги за спірним зобов`язанням позивачем надано: договір факторингу № 29-12/2021-45від 29.12.2021, акти приймання - передачі реєстру боржників від 29.12.2021 до договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021,реєстрборжників до договору факторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021та витяг з реєстру боржників, а також платіжнедоручення № 0316900000 від 30.12.2021 про сплату за відступлення права вимоги за договоромфакторингу № 29-12/2021-45 від 29.12.2021.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №103151564» від 03.10.2021, який укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 .
На підтвердження факту укладення договору відступлення прав вимог та переходу до позивача права вимоги за спірним зобов`язанням останнім надано: договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, акти приймання - передачі реєстру боржників від 10.01.2023за договором № 10-01/2023 від 10.01.2023, реєстр боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 та витяг з реєстру боржників, а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023.
Згідно розрахунку заборгованості за договором № 103151564, складеному ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Коллект Центр» станом на 10.01.2023 та 26.09.2025 загальна сума ОСОБА_2 становить 55489,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 7760,00 грн, заборгованість по процентам – 47729,00 грн,
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.
Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, а зміст договору становлять умови, погоджені сторонами. Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною другою статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладення електронних договорів визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статей 11, 12 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом оферти та її акцепту, а електронний правочин може бути підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Такий договір за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Правова позиція щодо належності електронного договору як письмової форми правочину викладена у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 та від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Матеріалами справи підтверджується, що 03жовтня 2021 року відповідач підписала договір про споживчий кредит № 103151564 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R22380, чим підтвердила ознайомлення з його умовами та погодилася з ними, зокрема щодо розміру кредиту, строку його повернення та порядку сплати процентів.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник – повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 1048, 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати визначаються договором.
З наданих позивачем доказів убачається, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти, тоді як відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, отримані кошти та передбачені договором платежі у встановлений договором строк не повернула, унаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України у разі порушення позичальником зобов`язання щодо повернення кредиту кредитор має право вимагати повернення заборгованості та сплати належних процентів.
Крім цього згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що ТОВ «МІЛОАН» відповідно до кредитного договору надало відповідачу ОСОБА_1 кредит, однак відповідач кошти не повернула, тому заборгованість, яка виникла за невиконання умов Договору, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача.
Водночас суд не може погодитися з визначеним позивачем розміром заборгованості за процентами, виходячи з такого.
Згідно з умовами кредитного договору відповідачу було надано кредит у розмірі 8000,00 грн строком на 15 днів із процентною ставкою 1,25% за кожен день користування кредитом. Водночас умовами договору передбачено можливість продовження строку кредитування, а пунктом 2.3.1.2 договору встановлено можливість продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах, але загальний період такого продовження не може перевищувати 60 днів.
Відповідно до пункту 2.2.2 договору нарахування процентів здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту, по дату завершення строку кредитування з урахуванням можливих пролонгацій. Разом з тим пунктом 2.2.3 договору прямо передбачено, що після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
З наданої суду відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що за період з 04.10.2021 по 18.10.2021 включно нараховано проценти у розмірі 1500,00 грн (15 днів ? 8000,00 грн ? 1,25%).
19.10.2021 кредитодавцем нараховано 400,00 грн процентів за стандартною ставкою 5% від залишку кредиту 8000,00 грн. Того ж дня відповідач сплатила 270,00 грн у рахунок процентів та 240,00 грн у рахунок тіла кредиту. Таким чином, після здійснення платежу за процентами залишок раніше нарахованих процентів становив 1230,00 грн.
За період з 20.10.2021 по 22.10.2021 на залишок тіла кредиту 7760,00 грн нараховано проценти за пільговою ставкою 1,25% у загальному розмірі 291,00 грн.
За період з 23.10.2021 по 20.12.2021 включно нараховано проценти за стандартною ставкою 5% у розмірі 388,00 грн за день, що за 59 днів становить 22892,00 грн.
Отже, загальна сума процентів, нарахованих відповідно до умов договору за період дії кредитування з урахуванням передбачених договором пролонгацій, становить 25083,00 грн (1500,00 грн + 400,00 грн + 291,00 грн + 22892,00 грн).
З урахуванням сплачених відповідачем 270,00 грн у рахунок процентів розмір непогашеної заборгованості за процентами становить 24813,00 грн.
При цьому зазначена у розрахунку ТОВ «МІЛОАН» заборгованість за процентами у розмірі 25613,00 грн не відповідає фактичним нарахуванням та здійсненим відповідачем платежам. Різниця становить 800,00 грн та відповідає комісії за оформлення кредиту,яка не заявлена позивачем як окрема складова заборгованості за процентами та не може бути включена до неї без належного обґрунтування.
Крім того, з розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що до складу заборгованості включено 22116,00 грн процентів, нарахованих за період після 20.12.2021.
Разом з тим пунктом 2.2.3 договору прямо встановлено припинення нарахування процентів після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій, а пунктом 2.3.1.2 договору максимальний строк стандартної пролонгації обмежено 60 днями.
Таким чином, після закінчення передбаченого договором строку кредитування з урахуванням максимально допустимого періоду пролонгації кредитодавець не мав права продовжувати нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 5% за кожен день.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12,згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Також у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після закінчення строку кредитування проценти за користування кредитом не можуть автоматично нараховуватися за статтею 1048 ЦК України, а підлягає встановленню зміст конкретного кредитного договору та наявність у ньому відповідних умов.
У даному випадку сам кредитний договір містить пряму умову про припинення нарахування процентів після закінчення строку кредитування з урахуванням пролонгацій. Тому нарахування 22116,00 грн процентів за період після 20.12.2021 не ґрунтується на умовах договору та не підлягає стягненню.
Таким чином, суд частково погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності нарахування процентів після закінчення встановленого договором строку кредитування з урахуванням пролонгацій та щодо неправильності визначення позивачем розміру заборгованості за процентами. Водночас інші доводи відповідача щодо припинення нарахування процентів одразу після спливу первісного 15-денного строку кредитування суд відхиляє, оскільки умовами договору передбачено можливість пролонгації кредитування, якою сторони скористалися, а нарахування процентів за період до 20.12.2021 здійснювалося відповідно до погоджених сторонами умов договору.
Посилання відповідача на недоведеність факту укладення кредитного договору, відсутність її волевиявлення та неналежність електронної ідентифікації суд відхиляє, оскільки такі доводи спростовуються сукупністю наявних у матеріалах справи доказів.
Зокрема, матеріали справи містять електронний примірник кредитного договору, паспорт споживчого кредиту, анкету-заяву на кредит, а також довідку про ідентифікацію, у якій зазначено одноразовий ідентифікатор, дату та час його направлення позичальнику і номер мобільного телефону, на який такий ідентифікатор було направлено.
При цьому зазначений у довідці номер телефону відповідає номеру телефону, який зазначений у відповіді АТ КБ «ПриватБанк» як фінансовий номер телефону відповідача. Таким чином, доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належність зазначеного номера телефону саме відповідачу, спростовуються наявними у справі доказами.
У сукупності зазначені докази підтверджують послідовність дій щодо ідентифікації позичальника, формування та прийняття умов кредитування, направлення одноразового ідентифікатора та укладення договору в електронній формі. Відповідач, заперечуючи факт укладення договору, не надала доказів використання її персональних даних іншою особою, неправомірного заволодіння її номером телефону або інших обставин, які б свідчили про укладення договору без її волевиявлення.
За таких обставин суд вважає, що надані позивачем докази у своїй сукупності є достатніми для підтвердження факту укладення між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем кредитного договору в електронній формі, а доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Щодо доводів відповідача про відсутність доказів перерахування кредитних коштів суд зазначає, що такі доводи спростовуються матеріалами справи.
Так, у матеріалах справи наявна виписка з особового рахунку відповідача, згідно з якою на її користь було зараховано кредитні кошти у розмірі 8000,00 грн. Крім того, матеріали справи містять квитанцію, яка підтверджує перерахування зазначених коштів на картковий рахунок відповідача.
Зазначені документи узгоджуються з умовами кредитного договору та підтверджують фактичне отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 8000,00 грн. При цьому сума, зазначена у виписці та квитанції, відповідає сумі кредиту, визначеній у договорі, анкеті-заяві та паспорті споживчого кредиту.
Таким чином, на відміну від тверджень відповідача, матеріали справи містять не лише розрахунок заборгованості, а й документи, які безпосередньо підтверджують факт перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок.
Відповідач, заперечуючи факт отримання кредитних коштів, не надала доказів, які б спростовували відомості, зазначені у виписці з особового рахунку та квитанції, зокрема доказів повернення зазначених коштів первісному кредитору або їх зарахування на інший рахунок.
За таких обставин доводи відповідача про відсутність доказів отримання кредитних коштів суд відхиляє, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи випискою з особового рахунку та квитанцією про перерахування 8000,00 грн на картковий рахунок відповідача.
Отже, сукупність досліджених судом доказів підтверджує як факт укладення кредитного договору, так і фактичне надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн.
Щодо доводів відповідача про відсутність переходу права вимоги до позивача суд зазначає про таке.
Матеріали справи містять договір факторингу №29-12/2021-45 від 29.12.2021, акти приймання-передачі реєстру боржників, реєстр боржників та витяг з нього, а також платіжне доручення про оплату за відступлення права вимоги. Зазначені документи підтверджують факт переходу права вимоги від ТОВ «МІЛОАН» до ТОВ «Вердикт Капітал».
Крім того, матеріали справи містять договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, акти приймання-передачі реєстру боржників, реєстр боржників та витяг з нього, а також акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 28.02.2023, що підтверджують подальший перехід права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином. За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
З огляду на наведене суд вважає доведеним факт набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача за Договором про споживчий кредит №103151564 від 03.10.2021.
Таким чином, наведені відповідачем заперечення щодо укладення кредитного договору, переходу права вимоги та отримання кредитних коштів суд відхиляє, оскільки вони не знайшли підтвердження під час розгляду справи та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.
Отже, позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит №103151564 від 03.10.2021 у розмірі 32573,00грн, з яких 7760,00грн – заборгованість за тілом кредиту та 24813,00грн – заборгованість за процентами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 1421 (32573,00*100%/55489,00*2422,40) грн99 коп.
Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правову допомогу у сумі 16000,00 грн.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога).
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Матеріали цивільної справи містять копії Договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024,заявку на надання юридичної допомоги № 1674, витяг з акту№ 13 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025.
Виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію їх необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені ТОВ «Коллект Центр» витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 16000,00 грн. є завищеними.
Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором з позовними вимогами у розмірі 55489 грн, тобто у справі незначної складності, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, з огляду на ціну позову. Окрім цього, суд зауважує, що правова позиція сторін, зокрема ТОВ «Коллект Центр», є сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи. Крім того підготовка та ведення даної справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи.
З урахуванням всіх вищенаведених обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги частково та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000,00 грн., на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.
Керуючись ст. 12,13,81,141,259,263-265,268,273,280, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 103151564 від 03.10.2021 у розмірі 32573,00 (тридцять дві тисячі п`ятсотсімдесят три) грн 00коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1421(одна тисяча чотириста двадцятьодна) грн 99 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017.

Суддя:         Є.В. Челюбєєв