номер провадження справи 21/26/23

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2026 Справа № 908/2289/23 (908/296/26)
м. Запоріжжя Запорізької області 

Господарський суд Запорізької області у складі судді Черкаського Володимира Івановича, при секретарі Подгайній В.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/2289/23 (908/296/26)

За позовною заявою - Комунального підприємства "Спортивний клуб "Металург Запоріжжя" (вул. Валерія Лобановського, буд. 21, м. Запоріжжя, 69006, код ЄДРПОУ 31970451, ел. пошта: scmetalurg@gmail.com, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)
до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Козак" (вул. Дніпровські Пороги, буд. 19, кв. 135, м. Запоріжжя, 69096, код ЄДРПОУ 44848575, ел. пошта: inter.kozak2022@gmail.com, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)
до відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "ПАЛІВЕНЕРГО" (пр. Соборний, буд. 180, оф. 410, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 38563752, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)
про визнання договору відступлення права вимоги недійсним

в межах провадження у справі № 908/2289/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛЬНА ЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ "ПАЛІВЕНЕРГО" (пр. Соборний, буд. 180, оф. 410, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 38563752, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)
Ліквідатор - Савченко Вячеслав Анатолійович (адреса місцезнаходження контори (офісу) арбітражного керуючого: пр-т. Трубників, буд. 56/436-1, м. Нікополь, Дніпропетровська область, 53201, приміщення ПП "БАСВА", офіс 71, ел. пошта: savcnenko.v.an@gmail.com, має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІКС)

За участю представників сторін:
представник позивача - Марковський М.С. (в режимі відеоконференції);
представник відповідача 1 - Зарвій Руслан Леонідович (в режимі відеоконференції)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Спортивний клуб "Металург Запоріжжя" звернулося до суду з позовною заявою від 06.02.2026 (вх. № 405/08-07/26 від 09.02.2026) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 20 від 11.08.2022, укладеного між відповідачем-2 (первісний кредитор) та відповідачем-1 (новий кредитор), за яким відповідачу-1 відступлено право вимоги до позивача заборгованості у сумі 119 000, 04 грн., що виникла за договором про постачання електричної енергії споживачу № 27/09 від 27.09.2021.
В обґрунтування позову позивач послався на те, що оспорюваний правочин: укладено заінтересованими особами протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство відповідача-2, унаслідок чого порушено права вимог кредиторів боржника; вартість права вимоги занижено (відступлено за ціною, нижчою від номінальної, яка, на думку позивача, дорівнює 119 000, 04 грн.), що свідчить про виведення активів боржника на шкоду кредиторам та має ознаки фраудаторності й фіктивності правочину (ст. 234 Цивільного кодексу України, ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства); передача права вимоги за договором постачання електричної енергії суперечить ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії", оскільки матиме наслідком сплату позивачем за спожиту енергію не на поточний рахунок постачальника із спеціальним режимом використання, а іншій особі.
Додатково позивач зазначив про перебування під дією форс-мажорних обставин (повідомлення від 16.05.2022 № 144) та про те, що внаслідок відступлення його зобов`язання перед новим кредитором зросли зі 119 000, 04 грн. на 54 616, 85 грн.
Просив визнати договір недійсним у повному обсязі, судові витрати покласти на відповідачів.
Ухвалою суду від 12.02.2026 відкрито провадження за позовною заявою, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства (ст. 7 Кодексу), в межах провадження у справі № 908/2289/23 про банкрутство відповідача-2.
До системи "Електронний суд" надійшли відзив відповідача-1, відповідь на відзив позивача (вх. № 4387/08-08/26 від 26.02.2026), заперечення відповідача-1 та письмові пояснення ліквідатора відповідача-2.
Ухвалами від 05.03.2026, 08.04.2026 і 05.05.2026 підготовче засідання відкладалося, строк підготовчого провадження продовжувався; повноваження ліквідатора відповідача-2 у ході провадження виконували послідовно арбітражні керуючі Забродін О.М., Шестопалов О.В. (відсторонений від виконання повноважень ухвалою від 05.05.2026) та Савченко В.А. (призначений ухвалою від 20.05.2026).
Відповідач-1 проти позову заперечив, надавши відзив (вх. № 4069/08-08/26 від 23.02.2026); заперечення на відповідь на відзив (вх. № 4947/08-08/26) та підтримавши доводи при розгляді справи по суті, зазначивши, що: позивач, звертаючись до суду, не довів, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів оспорюваним правочином; позивач не належить до кола кредиторів боржника (відповідача-2), а є його боржником за основним договором; відсутність порушеного права є самостійною достатньою підставою для відмови в позові; договір відступлення виконано - відповідач-1 сплатив відповідачу-2 узгоджену ціну; ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не забороняє відступлення грошової вимоги, а лише встановлює вимогу щодо спеціального рахунку; ухвала Господарського суду Луганської області від 27.01.2023 у справі № 905/730/22, на яку послався позивач, не є висновком Верховного Суду в розумінні ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та стосується заміни сторони виконавчого провадження іншої правової природи; відступлення права вимоги з дисконтом є звичайною ринковою практикою, оскільки реальна вартість права вимоги відрізняється від номінальної; позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки вимогу про визнання виконаного правочину недійсним не поєднано з вимогою про застосування наслідків його недійсності. Просив у задоволенні позову відмовити.
Відповідач-2 в особі ліквідатора Савченка В.А. надав письмові пояснення (вих. № 02-14/183 від 03.06.2026) в яких зазначив, що заборгованість за договором № 27/09 від 27.09.2021 позивачем боржнику не сплачена, доказів сплати не надано; відповідач-1 сплатив за договором відступлення 50 000, 00 грн. (платіжна інструкція № 287203 від 15.08.2022); договір відступлення права вимоги № 20 від 11.08.2022 відповідачем-2 не оскаржувався і є чинним; позивач не вказує, яке саме його право є порушеним, невизнаним чи оспорюваним.
Відповідач-2 у судові засідання явку представників не забезпечив.
Ухвалою від 04.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2026, 15 - 00; ліквідатор відповідача-2 просив розглядати справу без його участі (клопотання від 17.06.2026).
Справу розглянуто за наявними матеріалами.
Судове засідання здійснювалось в режимі відеоконференції із застосування підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІКС.
У судовому засіданні 08.07.2026 проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення та повідомлено про те, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів.
Розглянувши у засіданні матеріали справи, заслухавши представників учасників справи, суд

УСТАНОВИВ:

27.09.2021 між Комунальним підприємством "Міський футбольний клуб "Металург" (споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вільна енергетична компанія "Палівенерго" (постачальник) укладено договір № 27/09 про постачання електричної енергії споживачу (договір).
За даними Єдиного державного реєстру (виписка від 10.06.2025) споживач за цим договором і позивач є однією юридичною особою (код ЄДРПОУ 31970451), яка змінила найменування на Комунальне підприємство "Спортивний клуб "Металург Запоріжжя".
За основним договором у позивача перед відповідачем-2 наявна заборгованість за спожиту електричну енергію (за твердженнями сторін - 119 000, 04 грн.; у п. 1.2 договору відступлення розмір вимоги зазначено "119 000, 40 грн. (сто дев`ятнадцять тисяч гривень 40 коп.)").
Факт наявності заборгованості позивач не заперечує; доказів її сплати відповідачу-2 матеріали справи не містять.
11.08.2022 між відповідачем-2 (первісний кредитор) та відповідачем-1 (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 20, за яким відповідачу-1 відступлено право вимоги до позивача за основним договором. Пунктом 2.1 договору в первісній редакції ціну права вимоги визначено 59 500, 20 грн.
15.08.2022 сторони договору відступлення уклали додаткову угоду, якою п. 2.1 викладено в новій редакції - ціну права вимоги визначено 50 000, 00 грн., а строк оплати - до 31.12.2025.
15.08.2022 відповідач-1 сплатив відповідачу-2 50 000, 00 грн. з призначенням платежу "Оплата за відступлення права вимоги зг. договору № 20 від 11.08.2022 р." (платіжна інструкція № 287203 від 15.08.2022).
Факт оплати підтверджено також ліквідатором відповідача-2.
Таким чином, зміна ціни права вимоги з 59 500, 20 грн. на 50 000, 00 грн. документально оформлена додатковою угодою від 15.08.2022, а розмір фактично сплаченої ціни їй відповідає.
Стосовно відповідача-2 здійснюється провадження у справі № 908/2289/23 про банкрутство, у якій триває ліквідаційна процедура.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
За ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до суду має особа, права чи законні інтереси якої порушено, не визнано або оспорюється. Наявність порушеного, невизнаного або оспорюваного права саме позивача є обов`язковою передумовою реалізації права на позов.
Особа, яка звертається з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів і те, що в результаті визнання договору недійсним її права будуть захищені та відновлені (правові висновки, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19; постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).
Отже, предметом доказування у цьому спорі є насамперед наявність порушеного (невизнаного, оспорюваного) права або охоронюваного законом інтересу саме позивача, а вже потім - наявність підстав недійсності правочину та належність обраного способу захисту.
Позивач не є стороною оспорюваного договору відступлення права вимоги № 20 від 11.08.2022.
Обґрунтовуючи позов, позивач послався переважно на порушення прав вимог кредиторів відповідача-2, стверджуючи про виведення активів боржника на шкоду цим кредиторам.
Разом з тим сам позивач до кола кредиторів відповідача-2 не належить; навпаки, за основним договором позивач є боржником відповідача-2.
Захист прав кредиторів боржника у справі про банкрутство реалізується боржником, арбітражним керуючим (ліквідатором) та самими кредиторами; позивач жодним із цих учасників не є.
Боржник (відповідач-2) в особі ліквідатора оспорюваний договір не оскаржує та вважає його чинним.
Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство (ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства) спрямований на поповнення ліквідаційної маси та справедливе задоволення вимог кредиторів боржника.
Позивач як боржник відповідача-2 власного охоронюваного законом інтересу, який захищався б у такий спосіб, не має.
Визнання договору № 20 недійсним не відновило б жодного права позивача: обов`язок сплатити заборгованість за основним договором у розмірі 119 000, 04 грн. зберігся б за позивачем незалежно від результату цього спору - змінився б лише кредитор (замість відповідача-1 таким кредитором знову став би відповідач-2 / ліквідаційна маса).
Отже, задоволення позову саме по собі не приводить до захисту чи відновлення будь-якого права позивача.
Доводи позивача про порушення його прав суд відхиляє з таких мотивів.
Обсяг прав та обов`язків позивача як боржника за основним договором визначається умовами договору № 27/09 від 27.09.2021 і не залежить від ціни, за якою право вимоги відступлено новому кредитору.
Заміна кредитора у зобов`язанні (ст. 512, 514 Цивільного кодексу України) відбувається в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права, та не збільшує розміру основного боргу позивача.
Тому порядок формування ціни договору відступлення на права та обов`язки позивача не впливає і його прав не порушує.
Твердження про зростання зобов`язання документально не підтверджено - ані в позовній заяві, ані у відповіді на відзив відповідного розрахунку та доказів не надано. Крім того, нарахування інфляційних втрат, 3 % річних та неустойки є наслідком прострочення грошового зобов`язання самим позивачем (ст. 625 Цивільного кодексу України), а не наслідком укладення договору відступлення; відповідні суми входять до складу того самого грошового зобов`язання і виникають унаслідок несплати боргу, а не унаслідок заміни кредитора.
Щодо неможливості виконання зобов`язання через режим спеціального рахунку суд зазначає наступне.
Цей довід стосується порядку виконання зобов`язання, а не наявності у позивача порушеного права, і, крім того, є безпідставним по суті.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивач не довів наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного суб`єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, який підлягав би захисту в обраний спосіб.
Відсутність порушеного права позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).
За усталеною практикою, у разі з`ясування відсутності порушеного права позивача суду не потрібно вдаватися до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності законодавству.
Наведене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини: стаття 1 Першого протоколу до Конвенції застосовується лише до наявного майна і не гарантує права на його набуття, а особа, яка скаржиться на порушення права власності, має передусім довести, що таке право існувало (рішення у справі "Пішторова проти Чехії" від 26.10.2004).
Попри достатність наведеної підстави для відмови, з огляду на обов`язок надати оцінку кожному суттєвому аргументу сторін (ст. 236, 238 Господарського процесуального кодексу України) суд зазначає таке.
Сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, а ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 3, 627, 632 Цивільного кодексу України).
Право вимоги є майновим правом (об`єктом цивільних прав), яке може вільно відчужуватися, у тому числі за договором купівлі-продажу (ст. 177, 178, 190, 656 Цивільного кодексу України).
Номінальною вартістю права вимоги є розмір самої вимоги, тоді як реальна (ринкова) вартість формується з урахуванням ліквідності вимоги, імовірності її задоволення, фінансового стану боржника та має динамічний характер (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № 910/8115/19 (910/13492/21), пункти 77 - 79).
Отже, відступлення права вимоги за ціною, нижчою від номінальної, само по собі закону не суперечить; твердження позивача про те, що ринкова вартість права вимоги не може бути нижчою за номінальну, є помилковим.
До того ж зниження ціни з 59 500, 20 грн. до 50 000, 00 грн. оформлено додатковою угодою від 15.08.2022, а сплата 50 000, 00 грн. їй відповідає, що спростовує припущення позивача про наявність неузгоджених редакцій договору.
Частиною 3 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Ані договір № 27/09 від 27.09.2021 не містить заборони заміни кредитора, ані Закон України "Про ринок електричної енергії" такої прямої заборони не встановлює.
Зазначений Закон регулює порядок здійснення розрахунків між учасниками ринку (у тому числі вимогу щодо використання поточного рахунку із спеціальним режимом використання), проте не позбавляє грошову вимогу оборотоздатності як майнового права та не забороняє її відступлення. Порядок проведення платежів стосується технічного боку виконання зобов`язання і не скасовує самого права кредитора на отримання коштів.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо її застосування, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвала суду першої інстанції такою не є.
Крім того, вона стосується заміни сторони виконавчого провадження, що має іншу правову природу, ніж відступлення права вимоги за договором.
За таких обставин, посилання позивача на ухвалу Господарського суду Луганської області у справі № 905/730/22 від 27.01.2023 судом не приймається.
Наявність форс-мажорних обставин не є підставою недійсності договору відступлення права вимоги і не стосується предмета цього спору.
Понад те, за умовами основного договору виникнення форс-мажорних обставин не звільняє споживача від оплати постачальнику за електричну енергію, надану до їх виникнення.
Відповідач-1 послався на неефективність обраного способу захисту з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/22473/15-ц від 01.03.2023 (визнання виконаного правочину недійсним є ефективним способом захисту лише в поєднанні з вимогою про застосування наслідків його недійсності).
Оскільки у задоволенні позову відмовляється з підстави відсутності порушеного права позивача, окремої правової оцінки належності способу захисту в межах цієї справи не потребується.
Оцінивши подані докази у їх сукупності за правилами ст. ст. 76 - 79, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позивач не довів наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який підлягав би захисту шляхом визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 20 від 11.08.2022, а наведені ним підстави недійсності правочину є необґрунтованими.
За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим у позові слід відмовити.
Питання розподілу судових витрат вирішується за правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Судовий збір сплачено позивачем, у зв`язку з відмовою в позові він залишається за позивачем.
Керуючись ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 46, 74, 80, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 256, 257, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Копію рішення надіслати позивачу, відповідачам, ліквідатору (до електронного кабінету).

Розмістити повний текст рішення на сайті Господарського суду Запорізької області (https://zp.arbitr.gov.ua/sud5009/gromadyanam/advert/).

Згідно ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256, пп. 17.5 п. 17 розділу XI Перехідних положень ГПК України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2026.

Суддя Володимир ЧЕРКАСЬКИЙ