ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 серпня 2026 року м. Житомир справа № 240/28794/25
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог):
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України щодо розгляду рапорту солдата 3-ї роти, 13 батальйону, НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_1 щодо звільнення його на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи, а також потребує постійного догляду;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України Міністерства оборони України прийняти рішення про звільнення солдата 3-ї роти, 13 батальйону, НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 - солдата ОСОБА_1 на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи, а також потребує постійного догляду.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що солдат 3-ї роти, 13 батальйону, НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 - солдат ОСОБА_1 , 20 листопада 2025 року звернувся з рапортом до командира 3 роти, 13 батальйону, НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0054604 від 19 червня 2013 року. Крім цього, батько потребує постійного догляду, що підтверджується висновком від 21 серпня 2025 року №260 про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та заключенням ЛКК №260 від 20 серпня 2025 року. За результатами розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби військова частина НОМЕР_1 надала відповідь, відповідно до змісту якої повідомлено про відсутність підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують відсутність інших осіб, здатних здійснювати догляд.
Позивач вказує, що відповідач протиправною відмовив у звільненні його з військової служби. Вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 , надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому представник частини просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Представник зазначає, що відповідно до п. 26 додатку 19 наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 року «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» визначено вичерпний перелік документів, що подаються до рапорту для звільнення військовослужбовця з військової служби.
Адвокат Рущак В.М. звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, який зареєстровано 29.10.2025 року за вх. №7048. Військовою частиною НОМЕР_1 було надано відповідь 02.11.2025 року за вих. №815/9833, якою відмовлено у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, оскільки ним не надано до поданого рапорту належним чином засвідчених документів, а саме: копії свідоцтва про народження, копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0054604, копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №764670, копії акту перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а такожї, не надано документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду за ОСОБА_2 його дружиною ОСОБА_3 .
Відповідач вважає, що з долучених до рапорту документів не вбачається підстав для звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також дослідивши подані сторонами документи, суд встановив таке.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України і є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Позивач 20.11.2025 року звернувся з рапортом до військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АВ № 0054604 від 19.06.2013 року.
До рапорту було додано наступні документи: копію тимчасового посвідчення ОСОБА_1 , копію паспорту ОСОБА_1 , копію РНОКПП ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 , копію паспорта ОСОБА_2 , копію РНОКПП ОСОБА_2 , витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , копію довідки МСЕК серії АВ №0054604 від 19.06.2013 року, копію заключення ЛКК №260 від 21 серпня 2025року, копію висновку №260 від 21 серпня 2025 року про наявність порушення функцій організму, копію паспорта ОСОБА_3 , копію РНОКПП ОСОБА_3 , витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 , копію пенсійного посвідчення ОСОБА_3 , копію довідки МСЕК серії 12ААА №764670 від 19 вересня 2018 р., копію заключення ЛКК №1073 від 18 листопада 2025 р. ОСОБА_4 , копію свідоцтва про шлюб, копію акту №92 від 18.11.2025 року обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, копію довідки про фактично зареєстрованих та проживаючих у житловому приміщенні, копію акту обстеження сімейного стану військовослужбовця.
Батько позивача, ОСОБА_2 , потребує постійного догляду, що підтверджується висновком №260 від 21 серпня 2025 року про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, та заключенням ЛКК № 260 від 20 серпня 2025 року.
За результатами розгляду рапорту позивача на звільнення з військової служби військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача листом від 08.12.02025 №815/10901, що до поданого рапорту не надано документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду батька матір`ю, та документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи .
Таким чином, враховуючи те, що до військової частини НОМЕР_1 не надано документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду за батьком матір`ю, та документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, прохання про звільнення з військової служби не підлягає задоволенню. Для прийняття командуванням військової частини НОМЕР_1 відповідного законного рішення щодо звільнення з військової служби рекомендовано надати належним чином завірені копії документів. 
Вважаючи, що відповідачем протиправно не звільнено позивача з військової служби, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до пункту 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.
Відповідно до підпункту 26 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції № 170 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), подаються:
у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи:
- документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);
- один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт перевірки сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;
- один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
- висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
На рапорт позивача щодо звільнення з військової служби Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що до поданого рапорту не надано документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду за батьком матір`ю позивача, та документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Як встановлено зі змісту акту обстеження сімейного стану військовослужбовця від 23.09.2025, Комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 установила, що згідно з відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, крім заявника – сина солдата ОСОБА_1 , відсутні інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 , який потребує догляду. 
Членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Досліджуючи питання наявності інших осіб, які законно зобов`язані здійснювати догляд, суд зазначає, що дружина ОСОБА_2 (мати позивача) — ОСОБА_3 , згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 066726 є особою з інвалідністю III групи довічно. За медичними показниками їй протипоказані фізичні навантаження.
Крім того, відповідно до висновку ЛКК КНП «Горохівського ЦПМД» від 18.11.2025 № 1073 ОСОБА_3 сама потребує постійного лікування, обмеження будь-яких фізичних навантажень та за станом здоров`я об`єктивно не здатна надавати соціальні послуги з догляду.
Верховний Суд в постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував: «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX».
У цій постанові також зазначено, що «… в контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо). Військова служба є такою обставиною, що унеможливлює фактичне здійснення догляду, оскільки військовослужбовці, з огляду на службові обов`язки, не можуть вільно розпоряджатися своїм місцеперебуванням, часом та виконувати функції, несумісні з проходженням військової служби.
Таким чином, головною обставиною, що має значення для належного розгляду справи, є встановлення саме об`єктивної неможливості ОСОБА_3 здійснювати постійний догляд за своїм чоловіком ОСОБА_2 .
Надаючи оцінку матеріалам справи, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що позивачем не надано документів, які підтверджують неможливість здійснення догляду за батьком матір`ю позивача, та документів, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Навпаки, надані позивачем довідка МСЕК та заключення ЛКК КНП «Горохівського ЦПМД» № 1073 у своїй сукупності є належними, допустимими доказами того, що за станом здоров`я мати позивача має медичні протипоказання для здійснення постійного стороннього догляду за іншою особою.
З огляду на це, позивач повною мірою довів обставину об`єктивної неможливості єдиного іншого члена сім`ї першого ступеня споріднення (матері) здійснювати догляд за батьком. Натомість, відповідач всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не спростував доводи позивача та не довів правомірності своєї відмови у звільненні військовослужбовця зі служби.
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи, а також потребує постійного догляду, не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 і п. 3 ч.2 ст. 2 КАС України.
Щодо способу відновлення порушеного права позивача, суд вважає, що належним та ефективним способом судового захисту в контексті спірних правовідносин є зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, позовна заява позивача є обґрунтованою і підлягає задоволенню. 
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при подані позову до суду сплачено судовий збір у сумі 968,96 грн.
При цьому, позивачем подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у якій він просить стягнути з відповідача 15000 грн. До заяви додано копію договору про надання правничої допомоги №98/25 від 24.07.2025, додаткову угоду №1 від 20.12.2025, квитанцію до прибуткового касового ордера №98/25 від 20.12.2025 на суму 15000 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, вважаючи розмір таких витрат безпідставним.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06.06.2025 у справі № 320/6203/23.
Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд робить висновок, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи, в якій сформована судова практика, та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, та їх обсягом, у зв`язку з чим заявлені позивачем витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 5000,00 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 щодо звільнення на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі абзацу 12 п. 3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю II групи та потребує постійного догляду.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

27.08.26