Справа № 524/8003/26
Провадження №2-а/524/77/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2026 року 
Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
головуючого судді – Ковальчук Т. М.
за участю секретаря судових засідань – Воблікової І. О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив: визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № R276824 від 29 грудня 2025 року про накладення на нього адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП, у вигляді штрафу у сумі 17000 гривень.
На обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржувана постанова є неправомірною та такою що підлягає скасуванню, адміністративна справа за вказаним правопорушенням – закриттю за відсутністю складу інкримінованого позивачу порушення. Зокрема, оскаржувана постанова не містить посилань на докази, які підтверджують належне, у порядку, встановленому законом, оповіщення позивача про необхідність явки для проходження військово-лікарської комісії. Окрім того, позивач звертає увагу, що в день складення оскаржуваної постанови він перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному медичному підприємстві «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», що підтверджується записом № 247412439/1 від 31 грудня 2025 року.
Ухвалою від 03 липня 2026 року суд відкрив провадження у справі та вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача звернувся з з`явою, в якій просив проводити розгляд справи без його та позивача участі, позов задовольнити. 
Відповідач у судове засідання свого представника не направив; причини неявки суду не повідомив; про розгляд справи повідомлений належним чином; правом на подання відзиву не скористався. 
Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до статті 205 КАС України.
Вивчивши позовну заяву, додані до неї матеріали суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Встановлено, що постановою ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 № R276824 від 29 грудня 2025 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за частиною третьою статті 210 КУпАП та накладено штраф в сумі 17000 грн.
За обставинами, викладеними в оскаржуваній постанові встановлено, що за результатами вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК, тобто вчинив передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП адміністративне правопорушення.
У оскаржуваній постанові також вказано, що 29 грудня 2025 року через електронний кабінет призовника надійшла заява, в якій останній не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності (короткий зміст заяви: повідомлення про вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з порушенням правил військового обліку).
Законність та обґрунтованість зазначеної постанови є предметом спору у цій справі.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини третьої статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За правилами статті 22 Закону України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України – за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України – за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Відповідно до пункту 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку. Направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване відповідно до пунктів 74-1 та 74-3 цього Порядку, повинно містити таку інформацію: реєстраційний номер та дату направлення, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), дату народження особи, яка направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, мету та дату початку медичного огляду військово-лікарською комісією, назву установи (закладу охорони здоров`я) та її поштову адресу. За бажанням військовозобов`язаних та резервістів такі направлення надсилаються в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.
Отже, обов`язок проходження медичного огляду військово-лікарської комісії виникає згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Однак, суд звертає увагу, що наведені норми не встановлюють обов`язку військовозобов`язаних самостійно ініціювати проходження медичного огляду військово-лікарської комісії, а є прерогативою ТЦК та СП.
При цьому процедурі проходження медичного огляду передує формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду, видача керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11 Порядку № 560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 Порядку № 560.
Водночас матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що позивачу направлялась або вручалася повістка про виклик до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Суд зауважує, що позивач у позовній заяві зазначає про те, що відсутні докази, які підтверджують належне, у порядку, встановленому законом, оповіщення його про необхідність явки для проходження військово-лікарської комісії, а тому відповідач як суб`єкт владних повноважень відповідно до положень статті 77 КАС України зобов`язаний був надати докази в спростування зазначених доводів, зважаючи на те, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на нього.
При цьому за умовами частини п`ятої статті 77 КАС України суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Натомість, відповідач не надав до суду доказів направлення або вручення позивачу повістки про виклик до ТЦК та СП.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд, зокрема, у постановах від 24 квітня 2019 року у справі № 537/4012/16-а, від 08 листопада 2018 року у справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року у справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року у справі № 524/7184/16-а.
Посилання в оскаржуваній постанові про подання позивачем заяви не спростовує обставин відсутності доказів належного повідомлення позивача. Наявність такої заяви не звільняє ТЦК та СП від обов`язку надати докази вчинення правопорушення, в тому числі вручення повістки (поштою, особисто).
Зважаючи на те, що відповідач не довів направлення позивачу у встановленому законом порядку повістки із зазначенням у ній дати, на яку необхідно було з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вбачає наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на викладене, з ІНФОРМАЦІЯ_3 за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню судові витрати в сумі 532,48 грн.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 241-246, 255, 286, 293 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № R276824 від 29 грудня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань 532 (п`ятсот тридцять дві) грн 48 коп. судових витрат.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя Т. М. Ковальчук