ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 р. 	Справа № 440/4605/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Спаскіна О.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 (суддя: М.В. Довгопол, м. Полтава) по справі № 440/4605/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі –позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ у Київській, області) в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області Управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділ призначення пенсії № 164050002951 від 30.01.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області Управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділ призначення пенсії зарахувати до страхового стажу періоди роботи: 15.04.1993 по 01.04.1994 з 02.04.1994 по 24.02.1999;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області Управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділ призначення пенсії зарахувати до страхового стажу періоди роботи згідно договорів: з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.09.2001 по 05.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, 14.07.2003 по 14.08.2003 з 14.09.2003 по 30.09.2003;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області Управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділ призначення пенсії зарахувати до страхового стражу періоди роботи з 20.09.1979 по 01.01.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі у пільговому обчислені один рік як один рік і шість місяців;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області Управління пенсійного забезпечення надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг відділ призначення пенсії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2025 про призначення йому пенсії за віком.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив в призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності будь-яких угод з питань пенсійного забезпечення між Україною та російською федерацією, оскільки припинення участі російської федерації та України в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи, так як відповідний стаж був набутий позивачем у період дії Угоди. Вказано, що страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці позивача, заповненій 15.02.1979 серія та номер БТ-1 №2717770, згідно з якими позивач працював на: ГП "Архангельськ геологія", російська федерація, з 15.04.1993 по 01.04.1994 (запис №29-31); АВГОНЕ, російська федерація, з 02.04.1994 по 24.02.1999 (записи №32-35 трудової книжки). Також, згідно з договорами, підтверджується робота в російській федерації з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.08.2001 по 15.09.2001, з 01.09.2021 по 15.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, 14.07.2003 по 14.08.2003 з 14.09.2003 по 30.09.2003. Однак, відповідач зазначивши у оскаржуваному рішенні про те, що позивачу не зараховано період роботи в російській федерації з 1993-2003 роки, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та російською федерацією, не взяв до уваги трудову книжку відповідача з зазначенням там неврахованого стажу відповідачем та вищевказані договори. Поряд з цим, зазначено, що пенсійним органом не заперечується та обставина, що місцевість, де працював позивач у період з 20.09.1979 по 01.01.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 01.01.1991 відносилась до районів Крайньої Півночі, а тому вказані періоди мають бути враховані пенсійним органом у пільговому обчисленні рік роботи за один рік і шість місяців. З огляду на викладене, позивач має необхідний страховий стаж у розмірі від 22 до 32 років для призначення пенсії за віком.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.01.2025 №164050002951 про відмову в призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи: з 15.04.1993 по 01.04.1994, з 02.04.1994 по 24.02.1999, з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 15.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, з 14.07.2003 по 14.08.2003, з 14.09.2003 по 30.09.2003, а періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 01.01.1991 - у пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік та шість місяців, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції, скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 по справі №440/4605/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за принципом екстериторіальності заяву з документами, доданими до заяви, про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 30.01.2025 №5073/03-16, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії позивач не набув необхідного страхового стажу. Страховий стаж особи становить 15 років 2 місяці 22 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в Російській Федерації 1993-2003 роки, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійного забезпечення між Україною та російською федерацією.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.01.2025 звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 100-101).
До заяви додав копії, зокрема, трудової книжки НОМЕР_2 та трудових договорів (а.с. 88-89, 108-115).
Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.01.2025 №164050002951 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (а.с. 86).
Відмовляючи у призначенні пенсії, відповідач виходив з того, що пенсійний вік, визначений частиною 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 63 роки. Вік заявника 62 роки 11 місяців. Необхідний страховий стаж, визначений частиною 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року становить від 22 до 32 років. В разі відсутності страхового стажу, передбаченою частиною 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 65 років за наявності необхідного страхового стажу, визначеного частиною 3 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років. Відповідно до статті 24-1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Страховий стаж особи становить 15 років 2 місяці 22 дні. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в російській федерації 1993-2003 роки, оскільки відсутні будь-які угоди з питань пенсійною забезпечення між Україною та російською федерацією.
Не погодившись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.
Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 3 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встанолюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Із аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній або в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судовим розглядом та підтверджується матеріалами справи (записами в трудовій книжці НОМЕР_2 ), позивач, зокрема, працював в районах Крайньої Півночі:
- ГП "Архангельськгеологія" (Центральні ремонтно-механічні майстерні) з 15.04.1993 по 01.04.1994 (записи №29-31 трудової книжки) (а.с. 15);
- Архангельському виробничому геологічному об`єднанні нафтогазорозвідувальної експедиції (Коівінська нафтогазорозвідувальна експедиція) з 02.04.1994 по 24.02.1999 (записи №32-35 трудової книжки).
Поряд з цим, записами трудової книжки позивача, заповненої 15.02.1979, серія та номер БТ-1 №2717770 також підтверджується, що останній працював на різних посадах в районі Крайньої Півночі на Архангельському територіальному управлінні Хорейверська нафтогазорозвідувальна експедиція селище Вангурей, яке знаходилось в Ненецькому автономному окрузі РФСР) з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 07.07.1991 (записи №4-7, №10-13, №25-26).
Факт належності трудової книжки НОМЕР_2 позивачеві відповідачем не заперечується.
Також, згідно з наданими позивачем як до суду, так і до пенсійного органу, договорами від 13.09.2000 №163, від 15.03.2001 №б/н, від 15.05.2001 №б/н, від 01.08.2001 №б/н, від 01.08.2001 №б/н, від 01.09.2001 №б/н, від 01.12.2001 №б/н, від 08.01.2002 №б/н, від 01.12.2002 №б/н, від 01.02.2003 №б/н, від 12.02.2003 №б/н, 13.05.2003 №б/н, 14.07.2003 №б/н, 14.09.2003 №б/н (а.с. 19-45) підтверджується виконання ОСОБА_1 різних робіт для ЗАТ "Варандейнафтогаз" на території російської федерації з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 31.08.2001, з 01.08.2001 по 15.09.2001, з 01.09.2001 по 15.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, з 14.07.2003 по 14.08.2003, з 14.09.2003 по 30.09.2003.
Щодо доводів відповідача стосовно припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За положеннями частини 2 статті 4 Закону №1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Згідно зі статтею 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до положень статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація (далі - Угода).
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно з частиною 2 статті 6 Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Статтею 11 Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу, виданих у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у Москві. Зазначена постанова набрала чинності 02.12.2022.
З 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відтак, до набрання чинності Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава-учасниця Угоди, виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що виникнення правовідносин, зокрема здобуття спірного загального страхового трудового стажу позивачем, мало місце до виходу України та російської федерації з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, тому її положення підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.01.2025 №164050002951 про відмову в призначенні пенсії підлягає скасуванню як протиправне, а періоди роботи позивача з 15.04.1993 по 01.04.1994, з 02.04.1994 по 24.02.1999, з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 15.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, з 14.07.2003 по 14.08.2003, з 14.09.2003 по 30.09.2003 підлягають зарахуванню до загального страхового стажу позивача.
Щодо зарахування періодів роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 07.07.1991 в кратному розмірі, колегія суддів зазначає наступне.
Абзацом 1 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV (в редакції Закону № 32-V від 26.07.2006) встановлено, що період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами (абзац 3 пункту 5 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV).
Так, пунктом 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.
Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 р. і від 26.09.1967 р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», визначений постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029.
Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідності до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» і від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Пільги надаються на територіях, включених до складу районів, передбачених Переліком районів Крайньої Півночі та місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють у районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», за адміністративно-територіальним поділом на 10 листопада 1967 року.
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26 вересня 1967 року, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Таким чином, із аналізу наведених положень слідує, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є наявність документального підтвердження стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях, поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10.02.1960 та від 29.09.1967, Постановою Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Підтвердженням факту роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка. Також ці обставини можуть підтверджуватися іншими документами, зокрема, довідкою.
Відповідно до записів трудової книжки позивача, останній працював на різних посадах в районі Крайньої Півночі на Архангельському територіальному управлінні Хорейверська нафтогазорозвідувальна експедиція селище Вангурей, яке знаходилось в Ненецькому автономному окрузі РФСР) з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 07.07.1991 (записи №4-7, №10-13, №25-26).
Водночас, колегія суддів зазначає, що з огляду на наведені вище правові норми, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір, або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їхня сукупність.
Даний висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №750/1717/16-а, від 09.10.2019 у справі 489/5283/16-а, від 08.11.2019 у справі № 396/153/17, від 18.11.2024 у справі № 340/4436/23.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача спірних періодів з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 07.07.1991 у пільговому обчисленні кожний рік роботи за один рік і шість місяців.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 30.01.2025 №164050002951 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.01.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу наступні періоди роботи: з 15.04.1993 по 01.04.1994, з 02.04.1994 по 24.02.1999, з 13.09.2000 по 13.10.2000, з 15.03.2001 по 14.04.2001, з 15.05.2001 по 15.06.2001, з 01.08.2001 по 15.09.2001, з 01.12.2001 по 14.12.2001, з 01.01.2002 по 14.01.2002, з 01.12.2002 по 14.12.2002, з 13.01.2003 по 31.01.2003, з 01.02.2003 по 14.02.2003, з 13.05.2003 по 14.06.2003, з 14.07.2003 по 14.08.2003, з 14.09.2003 по 30.09.2003, а також періоди роботи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі з 20.09.1979 по 14.05.1981, з 04.11.1981 по 15.12.1984, з 05.12.1986 по 01.01.1991 - у пільговому обчисленні, а саме один рік роботи за один рік та шість місяців, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 по справі № 440/4605/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова   О.А. Спаскін