П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/6387/26

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Терлецького Д.С., суддів Вербицької Н.В., Димерлія О.О., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:
Рух і обставини справи
09.03.2026р. ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини  НОМЕР_1  яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р. при обчисленні ОСОБА_1 в період з 01.01.2023р. по 21.04.2023р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
зобов`язати військову частину  НОМЕР_1  провести перерахунок та доплатити за рахунок коштів за кодом економічної класифікації видатків бюджету 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» ОСОБА_1 за період з 01.01.2023р. по 21.04.2023р. включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704, «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» в редакції чинній з 29.01.2020р. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого, Законом України від 03.11.2022р. №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023р., на відповідні тарифні коефіцієнти, без зміни при проведенні такого перерахунку попередньо встановлених відсоткових розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії. 
На обґрунтування позову вказано, що позивач у спірний період проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , яка перебувала на фінансовому забезпеченні у військової частини НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_1 у 2023 р. протиправно не здійснювала нарахування та виплату усіх належних видів грошового забезпечення у повному обсязі, оскільки застосовував як обрахункову величину розмір прожиткового мінімуму станом на 01.01.2018р. (1 762 грн).
Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення позову і зазначила, що грошове забезпечення позивача обраховувалось на підставі чинного на час виплати законодавства, тому підстави для перерахунку грошового забезпечення відсутні.
24.03.2026р. військова частина НОМЕР_1 подала клопотання про залишення позовних вимог без розгляду.
Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання ухвалою від 26.03.2026р.
Одеський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково рішенням від 18.05.2026р.
Визнав протиправною бездіяльність військової частини  НОМЕР_1  щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в періоди з 01 січня 2023р. по 21 квітня 2023р. грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язав військову частину  НОМЕР_1  здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 01 січня 2023р. по 21 квітня 2023р., а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення та премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023р., на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
Не погодившись з прийнятим рішенням у частині задоволених позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 (далі – скаржник) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
П`ятий апеляційний адміністративний суд залишив без руху апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ухвалою від 19.06.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд відкрив апеляційне провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження ухвалами від 02.07.2026р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29.07.2026р. запропонував позивачу надати до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій навести обґрунтування та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Витребував у військової частини НОМЕР_1 докази ознайомлення ОСОБА_1 з розміром посадового окладу та окладу за військове звання.

Обставини справи
ОСОБА_1 , у спірний період з 01.01.2023р. по 21.04.2023р. проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), яка перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки про проходження служби та листом №2058/1121 від 04.03.2026 р. (а.с.16, 18-20, 131).
Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит №04.02.26.04 від 04.02.2026р., надану листом №2058/1121 від 04.03.2026р., розмір прожиткового мінімуму, який застосовувався для обчислення посадового окладу та окладу за військове звання ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 р. до 21.04.2023 р., визначений абзацом першим пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 р., зі змінами, в редакції чинній на вказаний період часу. За період служби у військовій частині НОМЕР_2 позивачу виплачена грошова допомога для оздоровлення за 2023р. (наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 98 від 21.04.2023р.) в сумі 48750,75 грн (а.с.16).
ОСОБА_1 відповідно до інформації вказаної у довідці №200 від 11.05.2026р., складеній військовою частиною НОМЕР_1 , виплачена грошова допомога для оздоровлення за 2023р. згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 20.04.2023р. у сумі 48750,75 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2023р. не виплачувалась (а.с.82).
Вважаючи протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та порушеними свої права, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Оцінка суду першої інстанції
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов таких висновків. 
Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення за спірний період з 01.01.2023р. по 21.04.2023р. без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет України на рік станом на 01 січня календарного року, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
ОСОБА_1 відповідно до інформації вказаної у довідці №200 від 11.05.2026р., складеній військовою частиною НОМЕР_1 , виплачена грошова допомога для оздоровлення за 2023р. згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №98 від 20.04.2023р. у сумі 48750,75 грн.; матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2023р. не виплачувалась.
До суду не надано доказів, що ОСОБА_1 звертався з рапортами на ім`я начальника військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023р. 
З огляду на це позовна вимога ОСОБА_1 в цій частині задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги
На обґрунтування апеляційної скарги вказано, що військова частина НОМЕР_1 правомірно здійснювала нарахування та виплату грошового забезпечення за період 01.01.2023 р. до 21.04.2023 р., включно з грошовою допомогою на оздоровлення, преміями, які розраховані з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня 2018 р.
Також військова частина НОМЕР_1 твердить, що позивач порушив строк звернення до адміністративного суду. Позивач виключений зі списків наказом командира військової частини НОМЕР_2 №99 від 21.04.2023 р., а до суду за захистом своїх прав звернувся у березні 2026р., тобто поза межами строку, визначеного статтею 233 КЗпП України

Позиція інших учасників справи на подану апеляційну скаргу
Позивач, належно повідомлений про апеляційний розгляд справи, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Джерела права та оцінка суду апеляційної інстанції
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи і правильність застосування норм матеріального і процесуального права, суд у складі колегії суддів дійшов таких висновків.
Щодо доводів скаржника з приводу порушення позивачем строку звернення до суду
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, згідно з наведеними нормативними приписами передбачена можливість встановлення в КАС України та інших законах спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 КАС України.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Проте у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні норми, що врегульовували б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати в разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024р. у справі № 990/156/23 зазначила, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 КАС України. При вирішені питання про строки звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору у питанні оплати праці застосуванню підлягають норми статті 233 КЗпП України (пункт 64, пункт 75).
Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022р. №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі – Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022р., частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, початковою точку відліку є дата коли особа дізналась або повинна був дізнатися про порушення свого права, зокрема після одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Суд у складі колегії суддів, з метою встановлення моменту, коли позивач дізнався чи повинен був дізнатись про порушення свого права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі, ухвалою від 29.07.2026 р. запропонував ОСОБА_1 надати до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій навести обґрунтування та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом. Також вказаною ухвалою витребувано у військової частини НОМЕР_1 докази ознайомлення позивача з розміром посадового окладу та окладу за військове звання.
ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 03.08.2026р. надав заяву про поновлення строку, у якій вказує на безпідставність застосування строку звернення, визначеного частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України, оскільки він продовжує проходити військову службу. У заяві також наголошено, що на час виключення з особового складу військової частини НОМЕР_2 він не був обізнаний про розрахункову величину, яка застосовувалась для визначення посадового окладу та окладу за військове звання. Таку інформацію позивач отримав у відповідь на запит щодо сум, нарахованих та виплачених позивачу при звільненні з військової частини. 
Військова частина НОМЕР_1 на виконання вимог ухвали від 29.07.2026р. через підсистему «Електронний суд» 31.07.2026р. надала письмові пояснення, відповідно до яких ОСОБА_1 ознайомлений з розміром посадового окладу та окладу за військове звання після отримання грошового атестату 21.04.2023р., на підтвердження чого надано журнал реєстрації грошових атестатів (а.с.129-130 зв. бік) .
За результатами огляду копії грошового атестата, який містить підсумкові суми виплат, суд у складі колегії суддів зазначає, що він не може слугувати беззастережним доказом того, що позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення прав, за захистом яких звернувся до адміністративного суду після отримання відповіді на адвокатський запит, яка надана військовою частиною НОМЕР_1 листом №2058/1121 від 04.03.2026р. (а.с.16)
Отже, військова частина НОМЕР_1 , на яку згідно з частиною другою статті 77 КАС України покладений обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надала доказів того, що позивач дізнався про порушення своїх прав раніше, ніж одержав лист №2058/1121 від 04.03.2026 р. 
З огляду на це суд у складі колегії суддів не вбачає належних підстав, аби погодитися із доводами скаржника про порушення позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України.
Щодо суті спірних правовідносин
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає та встановлює Закон України від 20.12.1991р. №2011 XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-ХІІ).
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (абзац перший пункту 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший пункту 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ).
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзац другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ).
01.03.2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. № 704 (далі – Постанова № 704), якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з пунктом 2 Постанови № 704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначали шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з-поміж осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу затверджено згідно з додатком 1 до Постанови № 704.
Схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу затверджено згідно з додатком 14 до Постанови № 704.
У примітці 1 додатка 1 до Постанови № 704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначають шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Якщо посадовий оклад визначено в гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидають, а від 5 і вище – заокруглюють до десяти гривень.
У примітці додатка 14 до Постанови № 704 зазначено, що оклади за військовим (спеціальним) званням визначають шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше ніж 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. Якщо розмір окладу визначено в гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидають, а від 5 і вище – заокруглюють до десяти гривень.
21.02.2018р. до пункту 4 Постанови № 704 були внесені зміни, він викладений в редакції постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103, яка набрала чинності 24.02.2018р. (далі – Постанова № 103), а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Водночас зміни до додатків 1, 12, 13 і 14, затверджених постановою № 704, не внесли. Так, не змінився текст примітки додатків 1, 14 до Постанови №704 і виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови №704 у редакції Постанови № 103.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2020р. №1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 р. №1644 і від 30 серпня 2017 р. №704» примітку додатка 1 до постанови № 704 викладено в новій редакції, а саме: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище – заокруглюються до 10 гривень.». В аналогічній редакції викладено також примітку додатка 14 до Постанови № 704.
Проте постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 пункт 6 постанови №103, яким внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, було визнано протиправним та скасовано. 
Згідно з частиною другою статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Отже, із 29.01.2020р. – дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 – пункт 4 постанови №704 підлягає застосуванню у редакції, чинній до внесення змін згідно з Постановою №103.
Суд у складі колегії суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд дійшов правового висновку в подібних правовідносинах щодо застосування пункту 4 Постанови №704 у первісній редакції з дня набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі № 826/6453/18, який викладено, серед іншого, у постановах від 02.08.2022р. у справі № 440/6017/21, від 19.10.2022р. у справі №400/6214/21, від 27.02.2023р. у справі № 640/11131/21, від 05.06.2024р. у справі №420/18318/23, у постанові від 14.11.2024р. у справі № 580/3452/22 тощо.
Водночас згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.11.2024 р. у справі № 580/3452/22, текст примітки додатка 1 до Постанови № 704 в цьому контексті суттєвого значення вже не має, адже зосереджується головним чином на тексті пункту 4 Постанови №704, а надто на розмірі розрахункової величини – прожитковому мінімумі для працездатних осіб.
Суд у складі колегії суддів зазначає, що прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2684 грн.
Отже, внаслідок зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, збільшився розмір грошового забезпечення, розрахунковою величиною для якого є прожитковий мінімум.
Як встановив суд першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами, протягом періоду часу з 01.01.2023р. по 21.04.2023р. військова частина НОМЕР_1 виплачувала позивачу грошове забезпечення виходячи з суми в розмірі 1 762 грн, що дорівнює прожитковому мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01.01.2018 р.
З огляду на це суд у складі колегії суддів доходить висновку, за яким у зв`язку з зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та зумовлене цим зростання грошового забезпечення, розрахунковою величиною для якого є прожитковий мінімум, наявні підстави на перерахунку позивачу грошового забезпечення за період з 01.01.2023р. по 21.04.2023р.
Щодо перерахунку інших складових грошового забезпечення позивача а спірний період, колегія суддів враховує, що відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197, такі розраховуються із місячного грошового забезпечення військовослужбовця. Отже, у зв`язку із перерахунком місячного грошового забезпечення, також потрібно перерахувати виплати, які обраховуються з урахуванням цієї величини, зокрема, грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, які були нараховані та виплачені у спірний період.

Висновки суду апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Здійснивши в межах, визначених статтею 308 КАС України, апеляційний перегляд цієї справи, суд у складі колегії суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.
Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні фактичних обставин, норм матеріального й процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду та відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
З огляду на те, що суд першої інстанції правомірно відніс справу до категорії незначної складності й розглядав її за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених у пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні апеляційної скарги військової частини НОМЕР_1 – відмовити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.05.2026р. у справі № 420/6387/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції відповідно до статті 325 КАС України набирає законної сили з дати її ухвалення.
Постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, які передбачені в пункті 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.С.Терлецький

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: О.О.Димерлій